10.3 



densamma och hvilar på ett varmare vattenlager. Samma 

 egendomliga fördelning af värmet har Mohn till först iakt- 

 tagit i några norska fjordar sommaren 1875. J ) 



För att åskådliggöra resultaten af mina egna hittils 

 högst ofullständiga temperaturundersökningar har jag upp- 

 gjort bifogade profil (Tafi. II) öfver värmets fördelning i 

 hafvet mellan Utö fyr i Skärgårdshafvet och Yksikivi utan- 

 för Simo i norra ändan af Bottenviken under juli och bör- 

 jan af augusti 1887. 



Denna profil visar, att de stora och djupa hafsbäcke- 

 nen, såsom mellersta Östersjön och Bottenhafvet, långsam- 

 mast uppvärmas. De varma öfre vattenlagren äro nemligen 

 under högsommaren der mycket tunna, medan det kalla un- 

 derliggande vattenlagret har en ofantlig mäktighet. Alra 

 hastigast uppvärmd blifver Bottenviken, hvartill hufvudsak- 

 ligen följande tre orsaker torde bidraga: i:o dess i jäm- 

 förelse med de öfriga bäckenen betydligt mindre djup, 2:o 

 den mängd floder som deri utmynna och tillföra varmt vat- 

 ten och 3:o den smala och grunda förbindelsen med Botten- 

 hafvet, hvarigenom det senares kalla vatten endast i ringa 

 mängd kan tillströmma. De båda senare omständigheterna 

 äro äfven orsaken till den låga salthalten. 



Äfven inom Skärgårdshafvet hade de varma vatten- 

 lagren redan i början af juli månad ernått en ansenlig mäk- 

 tighet. Förklaringen härtill torde vara att söka dels i de 

 otaliga klipporna och öarne, vid hvilkas stränder vattnet 

 hastigare uppvärmes än längre ut från land, och dels deri, 

 att området är kantadt af en mängd grund, hvilka tillåta 



') Die Temperatur-Verhältnisse im Meere zwischen Norwegen, 

 Schottland, Island und Spitzbergen (Petermanns Mittheilungen, 1876, 

 8. 434). 



