16 
Men dette kan man, efter min Formening, næppe afgøre med 
Sikkerhed, naar man ikke har et større Materiale til Sammenligning 
end det, Grieg har haft, nemlig det omtalte Eksemplar fra 
Danmarksstrædet og min Beskrivelse og Afbildning af den anden 
Art i Vidensk. Meddel. 3 
Sin Opfattelse af disse to Arter søm identiske (synonyme) 
baserer Grieg hovedsagelig paa den Omstændighed, at Finne- 
straalernes Antal hos begge Eksemplarer er omtrent det samme 
for alle Finners, undtagen Gatfinnens Vedkommende, hvor Antallet 
er betydelig lavere hos hans A. carbo end hos min 4. Schmidti, 
nemlig 39 i Stedet for 46. Antallet af Finnestraalerne hos begge 
er følgende: 
AA. carbo, D,1 37, DD. 54) AR BOG PS TE 
A. Schmidti, D.! 37, D.? 56, A. 46, C. 24, P. 12. 
og naar de to ovenfor omtalte ny Eksemplarer af A. Schmidt: tages 
med, saa bliver Forskellen lidt større. At bygge Artsidentiteten 
paa Ligheden i Finnestraalernes Antal, synes jeg er lidt usikkert, 
især naar man kun har ganske faa Eksemplarer til Sammenligning. 
Antallet af Finnestraaler kan være temmelig lignende hos Former, 
som almindelig anses for vel adskilte Arter. (Jeg vil eksempelvis 
nævne Clupea alosa og Cl. finta, hvor Antallet ifølge Lillje- 
borg”) er omtrent det samme, og imellem Arter af Slægterne 
Cottus, Gadus og Pleuronectes er Forskellen ikke altid stor). 
Farven hos A. Schmidti viser sig paa de ny Eksemplarer at 
være omtrent den samme som paa A. carbo, altsaa én Lighed 
mere, men jeg tror nu ikke, at Farven hos disse Dybvandsfiske 
har meget at sige som Artsmærke, og er tilbøjelig til at tro, at 
de hidtil beskrevne Eksemplarer af Slægten Aphanopus i uskadt 
Tilstand har været mørkfarvede. Steindachner beskriver”) f. Eks. 
sin Art, A. Simonyi som: "Hell silbergrau, etwas dunkler am Kopfe, 
dunkelviolett im hintersten Theile des Rumpfes und auf dem Cau- 
1) Sveriges och Norges fiskar III, S. 118 og 120. 
?”) Ichthyol. Beitråge (XV), Sitzungsber. d. kaiserl. Akademie der Wis- 
sensch. in Wien, Math.-naturw. Classe, Bd. C. Abth. I. 1891. 
