XIV 
Embryoner og hos tænkte Forfædre er saa fuldstændig forkaste- 
lig, og samtidig af de mange gale Opfattelser, som dens An- 
vendelse har ført til. Noget saadant savnes dog fuldstændigt; 
man maa nøjes med den blotte Forsikring, at Loven slet ikke 
har »den Betydning, som ivrige Descendens-Teoretikere har villet 
tillægge den«. »Dens utallige Undtagelser og navnlig ogsaa de 
væsentlige Indskrænkninger i dens Anvendelighed, som det sidste 
Tiaars experimentel-zoologiske Arbejder — over Regeneration, 
Udviklingsmekanik 0. a. — har medført, 0. s. v.« Desværre be- 
grundes dog heller ikke disse sidste Udtalelser nærmere, ihvorvel 
det havde været meget ønskeligt, om man, af de »utallige Und- 
tagelser« havde faaet nævnt alene nogle faa, men særligt betyd- 
ningsfulde; det kan jo nemlig ikke overses, at f. Eks. R. Hertwig 
overhovedet ikke tillægger disse Undtagelser nogen større Værdi; 
endelig spørger man rigtignok ogsaa om, hvilke væsentlige Ind- 
skrænkninger Experimentalzoologien har nødvendiggjort. Som 
Bekræftelse for dette Udsagn henvises nemlig kun til to Ar- 
bejder i »Die Kultur der Gegenwart«, III, IV, 1915, og, medens 
der i det sidste af disse, Laqueur's om Udviklingsmechanik, såa- 
vidt jeg kan se, intetsteds anføres noget, som staar i nøjere 
gent forklares gennem d. b. G. end paa andre Maader. Hvor 
lidt fjendtligt i det hele taget baade Regenerationslære og Ud- 
viklingsmechanik staar overfor d. hb. G., træder maaske tydeligst 
frem, naar det erindres, at en saa fremragende Experimentator 
som Spemann, der, paa Grund af den store Betydning han til- 
lægger Palingenesen som Middel til Rekonstruktion af Forfædre- 
nes Skikkelse, stærkt betoner Nødvendigheden af med Sikkerhed 
at træffe den ofte vanskelige Afgørelse af, hvad der er palingene- 
tiske og hvad der er cenogenetiske Forhold, just henviser til 
Experimentet som en Vej, ad hvilken denne Afgørelse muligvis 
ogsaa kan finde Sted. 
Som Følge af disse Indvendinger, der i hvert Fald burde 
have været nærmere belyste, fremsættes saa den Anskuelse, at 
der af »Loven« er meget lidt tilbage »udover det ret selvfølgelige, 
at naar snart sagt alle Arters befrugtede Æg bestaar af en kugle- 
eller linseformet [!] draabeagtig Dannelse, sammensat af kolloide 
Stoffer i omtrent samme Grupperingsmaade ...., saa vil 
Udviklingsgangen, naturligvis under nogenlunde ens ydre For- 
hold forløbe saa temmelig ens igennem en Række af i alt Fald 
de allerførste Stadier«. Denne Angivelse er nu for det første 
slet ikke rigtig; det er tværtimod en Kendsgerning, at Udvik- 
lingen indenfor hver af de større Grupper meget tidligt, for ikke 
at sige straks fra Begyndelsen, har sit eget tydelige Særpræg; 
hvad der derimod er meget uheldigere, er, at Opmærksomheden 
