XV 
påa denne Maade ganske afledes fra det Forhold, som fremfor 
alt berettiger Grundtanken i d. b. G., nemlig at Embryonal- 
udviklingen ofte forløber ad mærkelige Omveje, idet der hos 
højere staaendé Former kan optræde Bygningsforhold,. som er 
velkendte fra lavere staaende, men som nu under Embryonal- 
livet kun har forbigaaende Existens, idet de enten forsvinder 
eller omdannes fuldstændigt. Saaledes forklares, for blot at nævne 
et Par Exempler, de ganske forskellige Larveformer hos de 
snyltende Krebsdyr eller Skallen hos Opisthobranchiernes Larver 
aldeles ikke ud fra en saa almindelig Sætning som den nævnte 
I saadanne Tilfælde har derimod d. b. G. sin Betydning; kun 
de færreste vil vel nemlig have Mod til ud fra Sætningen »en 
Lighed beviser ikke noget Slægtskab« f. Eks. at hævde, at 
Embryonalskallen og dens Laag hos de nøgne Snegle ikke skulde 
være et endog meget tydeligt Bevis for disse Dyrs Slægtskab 
med de skalbærende Snegle. 
Tilsidst søger Prof. Joh. at vise, hvorledes de »zoologiske 
Forskere mere og mere fjerner sig fra Håckel's saakaldte Grund- 
lov«; ikke med Urette tilføjes imidlertid her den Indskrænkning: 
»Frataldet er dog ikke helt endnu«, en Sætning, hvis Sandhed 
er ubestridelig. Som Forfattere, der indtager dette tvivlende 
Standpunkt, nævnes Hjort, og, med mindre eller mere Forbehold 
O. Hertwig og Keibel; tra [nuseesking kan man dog utvivlsomt 
straks se bort, idet hans Indvendinger grunder sig paa Under- 
Hvad dernæst O. Hertwig angaar, kan jeg her ikke gaa nærmere 
ind paa dennes ejendommelige Synsmaade, der dog vist, naar 
alt kommer til alt, ikke staar Prof, Joh.'s Tankegang særligt 
nær; et maa jeg kun fremhæve, at den oftere gentagne Paastand, 
»at de embryologiske Stadier, som kan minde om formentlige 
Forfædre, maa være saa at sige mekanisk nødvendige Gennem- 
gangsled i den individuelle Udvikling«, er alt andet end uan- 
gribelig; man tænke i saa Henseende kun paa de talrige Hvirvel- 
anlæg i Fugleembryonets Hale, paa det embryonale Karsystem 
hos Pattedyrene eller paa Tandanlæggene i Bardehvalernes Kæ- 
ber. Keibel endelig staar i mange Henseender O. Hertwig nær; 
hans Forhold til d. b. G. er dog ikke helt let at forstaa; tidligere 
(i Merkel-Bonnet's Ergebnisse, 1897) syntes han saaledes nærmest 
at benægte denne, medens han senere hen (i Hertwig”s Handbuch, 
III, 1906), efter at have rettet forskellige Indvendinger mod den, 
dog udtrykkelig udtaler, at det langtfra er hans Hensigt »das 
ade auszuschittten«; kun maa Miller's ofte 
meget brugbare Sætninger ikke betragtes som en Grundlov af 
samme Værdi som den Newton'ske. At han stadig holder. fast 
ved den »historiske« Opfattelse, derom vidner blandt andet hans - 
