68 
Betragter man et Æg med stærk Forstørrelse, ses en tydelig 
Grænselinie imellem den tyndere, mellemste Del af Skallen og 
Polernes tykkere Skaldel, et Forhold, der synes at spille en Rolle, 
naar Ungen skal forlade Ægget. I Hunnens Uterus træffer vi Æg 
paa alle Udviklingstrin; naar det er modent til at lægges, ses Larven 
ligge sammenrullet i det; den er paa det Stadium tykkest i sin 
forreste Ende, og Tykkelsen tager jævnt af henimod Halespidsen. 
Allerede Dagen efter, at Kakerlakken er fodret med modne 
Æg, træffes der frigjorte 
Larver og tomme Æg 
Side om Side i dens Chy- 
lustarm. == Paafaldende 
mange Æg er dog til- 
syneladende upaavirkede 
af de nye Forhold. Dette 
er navnlig Tilfældet, naar 
Kakerlakken er fodret 
med Æg, som er taget 
af voksne Hunner — alt- 
saa ikke med Rotteeks- 
krementer — og Grun- 
den hertil er formentlig 
den, at en Del af Æggene 
i Virkeligheden ikke er 
modne til Klækning, selv om det ad mikroskopisk Vej ikke er muligt 
at paavise det. Det er ikke umuligt, at der foregaar Forandringer i 
Ægget i den Tid, det ligger i Rotteventriklens Slimhinde og senere 
passerer Rottens Tarmkanal, og at det herved opnaar en Udvikling, 
som de af Moderens Uterus udtagne Æg endnu ikke eri Besiddelse 
af. De ikke tilstrækkeligt udviklede Æg klækkes såa ikke i 
"Kakerlakkens Tarm, men gaar uforandrede ud af Dyret igen. 
Maaden, paa hvilken det udviklede Æg aabuer sig, er følgende : 
Den fortykkede Del af Skallen ved Æggets Poler bestaar i Virke- 
ligheden af to Lag, der, efter at Dyret er kommet ud i Kakerlakkens 
Fig. 11. Æg med Fostre. 
