206 
saa varierer disses Formrigdom og hele Karakter i høj Grad med 
Prøverne; mest typisk viser dette sig ved Sphagnumprøverne, der 
dels er rigere end alle andre Prøver, hvad Individantal angaar”), 
dels ogsaa fremviser en Formliste vidt forskellig fra alle andre 
Prøver. 
"Medens en almindelig Strand- eller Bundprøve vil vise en be- 
tydelig Overvægt af Difflugier og andre Arter, hvis Skaller væsentlig 
dannes af Kvartskorn og Diatoméskaller, saa forekommer saadanne 
Former kun i ringe Arts- og Individantal i Sphagnumprøverne, der 
derimod indeholder en Rigdom af Former med Kiselskal ofte af 
overordentlig stor Skønhed (Euglypha, Nebela, Hyalosphenia etc.). 
Som den almindeligste og mest udprægede Sphagnumform har 
jeg stedse fundet Euglypha ciliata, der forekommer i praktisk talt 
alle Sphagnumprøver og udelukkende i disse. 
Af særlig Interesse er ogsaa Indholdet af en Prøve fra Dia- 
toméslammet paa Bunden af Esrom Sø paa c. 20 Meters Dybde, der 
bl. a. indeholdt den typiske Cyphoderia trochus, men ellers kun 
almindelige Former. 
Naar jeg kun opfører een Amøbe (A. proteus), saa skyldes det 
ikke Mangel paa Tilstedeværelse af amøboide Celler. Erfaringen 
giver imidlertid, at udover ved enkelte særlig ejendommelige Former, 
er et Forsøg paa Bestemmelse til Art efter morphologiske Kende- 
tegn ikke blot ganske værdiløs, men fører i Almindelighed til gale 
Resultater takket være de overmaade almindeligt forekommende 
amøboide Stadier i talrige Protozoers (og lavere Planters) Udvikling: 
Amoebea. 
Amoeba proteus, Råsel. 
I en Sphagnumprøve fra Lille Grib Sø. 
Pelomyxa villosa, Leidy. 
Et enkelt Exemplar fra en Dam i Præstevangen. 
1) Som Exempel kan jeg nævne, at en Frem Prøve fra Lille Grib Sø 
indeholdt ikke mindre end 19 Form 
