154 
Darwin'ske Standpunkt, d. v. s. han regnede med baade naturligt 
Udvalg (Selektion) og ,erhvervede Egenskabers" Arvelighed som 
Hovedfaktorer ved Organismernes Evolution gennem Tiderne. En 
Række forskellige Undersøgelser og Betragtninger angaaende Som- 
merfugles og Sommerfuglelarvers Farve og Tegning førte ham til 
den Forestilling, at disse Fremtoninger maatte have Betydning som 
hensigtsmæssige Reaktioner hos de paagældende Organismer, 0$ 
at deres Oprindelse bedst syntes forklarlig gennem naturligt Udvalg. 
Han førtes gennem den saaledes vakte særlige Interesse for Selek- 
tions-Tanken til Formodning om, at Selektionen saa at sige helt 
alene kunde bære Udviklingen gennem Tiderne, hvorimod han kom 
til at tvivle om Rigtigheden af de gamle — ved Lamarck repræ- 
senterede, men jo ogsaa af Darwin optagne og ved en speciel 
Arvelighedshypotese støttede -— Opfattelser af, at de gennem in- 
dividuel Tilpasning erhvervede Egenskaber skulde være arvelige. 
Kort sagt, han blev mere Selektionsmand end selve Darwin — 
»Ultradarwinist", som man har sagt — og han forkastede ganske 
Lamarck's Opfattelse. ,Det naturlige Udvalgs Almagt" har han 
da ogsaa, med polemisk Overdrivelse, kaldt et af sine Skrifter, ret- 
tet mod den engelske Udviklingsfilosof Herbert Spencer, der 
som bekendt netop hævdede en Arvelighed af erhvervede Egen- 
skaber som den formentlig vigtigste Faktor ved Udviklingen, me” 
dens han fraskrev Selektionen snart sagt al Betydning. 
I sin Kritik af den i Virkeligheden ældgamle, allerede af Hip- 
pokrates repræsenterede Lære om erhvervede Egenskabers Arvé- 
"lighed har Weismann ubetinget ydet det bedste og indlagt sig 
uvisnelig Hæder. Hans fuldstændige Oprømning af gammel Snak 
og Overtro paa dette Omraade og en Række fortræffelige Eksperi- 
menter, bl. a. de i 22 Musegenerationer udførte Haleamputationer, 
som var absolut uden Indflydelse paa Afkommet, fik gennemgribende 
Betydning. Skønt man endnu stadig træffer Personer, der tænker 
sig, at Kupering af Haler paa Katte og Hunde dog nok alligevel 
maa virke ind paa Afkommets Halebeskaffenhed, saa er i Biologer- 
nes Kreds saadanne Forestillinger nu opgivne —- ja man hører un- 
dertiden noget i Retning af Bebrejdelser mod Weismann for af 
have spildt Tid med saa overflødige Eksperimenter; men dette ér 
selvsagt stor Uret. Weismann er gaaet videre endnu; ikke blot 
Beskadigelser og Lemlæstelser men ogsaa funktionelle Tilpasninger; 
