157 
ening med de anførte Forestillinger om Anlæggenes Lokalisering i 
Cellekærnerne, førte Weismann til Tanken om » Kimplasmaets 
Kontinuitet" og Uafhængighed af det øvrige Legeme. Den bæ- 
rende, rigtige Grundide herved er allerede af Aristoteles frem- 
Sat som Modsætning tildenaf Hippokrates repræsenterede Tanke, 
at erhvervede Egenskabers formentlige Arvelighed kunde forklares 
ved Antagelsen af særlige Smaa-Anlæg, som skulde dannes i de 
forskellige Legemsdele og forenes i ,Kønsstofferne'. Denne hele 
Tanke har holdt sig længe gennem Tiderne, ogsaa Darwin nærede 
den, og han har i sin saakaldte »Pangenesis"- Hypothese søgt at 
. Præcisere den nærmere. Weismann er utvivlsomt aldeles selv- 
Stændigt kommet til sine, Darwin modsigende, Opfattelser; men 
— helt bortset fra den fuldstændige Ignorering af Problemernes 
ældre Historie, med Hensyn til hvilken Darwin og Weismann 
med fl. ikke har noget at lade hinanden høre — er det besynder- 
ligt, at Weismann ganske oversaa Francis Galton's overmaade 
betydningsfulde Indlæg i Sagen. 
Gålton lige saa blottet for historisk Hensyn som Darwin 
og Weismann — har flere Aar før denne sidste fremsat sin »Stirp- 
Lære", der påa meget væsentlige Punkter stemmer overens med 
Weismann's » Kimplasma'-Lære. En væsentlig Pointe i den Ari- 
Stoteles-Galton-Weismann'ske Opfattelse er den, at den ,Substans" 
(Galton's »Stirp", resp. Weismann's ,Kimplasma"), der er det 
Væsentlige i, hvad vi nu kalder det befrugtede Æg, kun til Dels 
bliver brugt op, d. v. s. anvendt ved Udviklingen af det fremvoksende 
nye Individs Legemsdele, En vis Del af Substansen bliver tilbage 
uanvendt, og idet denne Del af ,Kimplasmaet" formeres eller for- 
øges i Masse hos det fremvoksende Individ, der bærer det i sit 
Skød, bliver Kimplasmaet det direkte Udgangspunkt for Kønscelle- 
udviklingen hos det paagældende Individ. Kimplasmaet er altsaa 
herefter et Kontinuum, d. v. s. noget, der uafbrudt fortsættes Slægt- 
led efter Slægtled; at forskelligt Kimplasma forenes ved Befrugt- 
ningerne, og at der ved Kønscelledannelsen sker de tidligere om- 
talte Anlægs-Sondringer m. m., forstyrrer jo ikke i mindste Maade 
Selve Kontinuiteten. 
Det er væsentlig gennem Weismann's talrige Publikationer 
98 paa Grundlag af hans med glimrende Dialektik fremførte Be- 
Srundelser, at Stirp- eller altsaa Kimplasma - Kontinuitets- Læren 
