Udsigt over Insektædernes indbyrdes Slægtskab. 
Af 
Herluf Winge. 
Blandt Placentalia") ere Insektæderne dem, der staa nærmest 
ved- Pungdyrene, fra hvem de have deres Oprindelse. De have 
mistet den før-første øvre Fortand, Carotis løber ikke mere gjen- 
nem bageste Kilebens Krop, Pungben ere helt forsvundne, Hjernens 
Corpus callosum er fremkommet eller dog blevet udpræget, og mel- 
lem Fosteret og Væggen af Uterus er der opstaaet fast Forbindelse, i 
en ægte Placenla-Dannelse; ellers er der neppe nok noget, der 
skiller de oprindeligste Insektædere fra de oprindeligste ikke-klat- 
rende Pungdyr. Overfor de højere Pattedyr-Ordener er der ikke 
nogen Egenhed, der udmærker Insektæderne; men de forene hos 
sig en forholdsvis stor Mængde lave Egenskaber; de ere den Kilde, 
hvorfra de højere Ordener ere udsprungne.”) 
De kjendte Insektædere, baade nulevende og uddøde, ere alle 
i en eller anden Henseende særlig uddannede. Ser man bort fra 
den særlige Uddannelse og samler de oprindelige Egenskaber, der 
maa have været at finde hos de ældste Insektædere, faar man føl- 
gende Billed af dem: 
"Det har været smaa vevre Muse-lignende Dyr, levende af In- 
sekter og andet Kryb, mest opholdende sig paa Jorden, med Evne 
til at løbe, springe og grave, men ogsaa klatrende i Buske og Træer. 
I Ydre have de i høj Grad lignet Pungrotter, som Grymæomys; 
kun have de ikke haft Gribefødder og Snohale og heller ikke nogen 
Scrotum. — Snuden har været spids, men kort, dog bevægelig, 
med lille hvælvet Næsebrusk omkring Næseboret. I Overlæben 
har der været en Længdefure. Paa Snudens Side har der været 
mindst 6 Længderader stærke Varbørster, og andre have staaet i 
') Anmærkningerne findes sidst i Afhandlingen. 
6 
