103 
indad, med ret tydelig begyndende 7de Spids, indad næsten lige 
saa brede som udad, i Størrelse staa de kun lidt tilbage for p4. 
De nedre Kindtænder synes nærmest at være som hos de fore- 
gaaende Slægter. 
Hos Periptychus, der kjendes efter Kjæber og enkelte andre 
Dele af Skelettet, den af Familiens Slægter, der omfatter de største 
Årter, ere p4 og p3 endnu mere udvidede, skjønt formede om- 
trent som hos Ånisonchus; især er p3 bleven stor, nok saa stor 
som p4; baade p3 og p4 ere betydelig sværere end Bagkind- 
tænderne; ogsaa p2 er stærkt udvidet; de øvre Bagkindtænder ere 
ligeledes udvidede, skjønt de i Sværhed ere blevne langt tilbage 
for de bageste Forkindtænder; især ere de udbredte indad, saa at 
de have omtrent firkantet, ikke som hos de andre Slægter und- 
tagen Anisonchus nærmest tresidet Tværsnit; deres 7de Spids er 
ret anselig, og paa forreste og bageste Rand af 6te Spids er der 
fremkommet anselige Mellemspidser; alle de øvre Kindtænder have 
faaet iøjnefaldende lodret-riflede Kroner. Af de nedre Kindtænder, 
der ere riflede som de øvre, ere de tre bageste Forkindtænder 
stærkt forstørrede, med nærmest kegleformet Krone, betydelig svæ- 
rere end Bagkindtænderne; paa Bagkindtænderne er forreste indre 
Spids helt eller saa godt som helt forsvunden. De faa Dele af 
Skelettet, der ellers kjendes, have et meget oprindeligt, ret ube- 
stemt Præg. Overarmens anselige Condylus inlernus og den jevnt 
afglattede nedre Ledflade tyde paa, at Albue-Leddet var ret frit 
bevægeligt. Tæernes Tal var 5. Kloleddene vare ret stærkt sam- 
mentrykte. 
Periptychidæ.”” 
I. Hælen paa p4 simpelt kegleformet. 
1. p4 kun lidt eller neppe sværere end mI!. 
a. Tænderne forholdsvis svage. 
Hemithlæus. 
b. Tænderne forholdsvis svære. 
Mioclænus. 
2. P4 betydelig sværere end ml. 
; Conacodon. 
IL Hælen paa p4 halvmaaneformet omsluttende Hovedspidsen. | 
A. De øvre Bagkindtænder stærkt afsmalnende indad, med i 
Tværsnit tresidet Krone. 
Haploconus. 
