106 
(Stylinodontidæ.) 
derne ere blevne tydelig højkronede, hurtig ved Slid mistende deres 
Spidser, og de ere tætstillede, og Kjæberne ere tydelig forkortede, 
om end ikke meget; paa de nedre Bagkindtænder er forreste indre 
Spids saa godt som forsvunden, og de tilstedeværende fire Spidser 
ere stillede i Tværrækker, som hos de følgende Slægter. Af For- 
tænderne mangler den forreste i hver Kjæbe, og de andre ere kun 
smaa og spidse, snarest noget vantrevne; den yderste i hver Kjæbe 
er den største. Ogsaa de forreste Forkindtænder ere lidt vantrevne; 
den forreste øvre var maaske forsvunden. Kjæberne ere ret dybe. 
Tyggemusklernes Virkninger paa Knoglerne ere større end hos Ony- 
chodectes. En Egenhed, der, ligesom Mangelen af p!, stiller Co- 
noryctes lidt udenfor Slægternes Række, er, at m3 er ret stærkt 
vantreven. 
Hemiganus, af Gruppen Stylinodontini, kjendes efter Dele af 
Hovedskallen og lidt af det øvrige Skelet. Den har faaet uhyre 
svære Hjørnetænder, især med endnu mere svær Rod. Dens andre 
Afvigelser fra Conorycies, som den meget ligner, ere: Kjæberne 
ere endnu kortere og dybere; Prc. coronoideus er sværere og sky" 
der sin forreste Grund frem langs Ydersiden af m3; Underkjæbens 
Ledhoved er kommet til at ligge højere over Tændernes Række. 
Tandsættet kjendes kun ufuldstændig; der synes at have været to 
smaa øvre Fortænder som hos Conorycles og en eller to nedre 08 
nogle ret smaa forreste Kindtænder i begge Kjæber; de øvre Bag- 
kindtænder kjendes ikke. De faa Dele, der kjendes af det øvrige 
Skelet, oplyse ikke meget; de have et ret oprindeligt Præg. I 
Størrelse var Hemiganus omtrent som Ulven. 
Psittacotherium, der kjendes efter Dele af Hovedskal og pt 
det øvrige Skelet, har lignende svære Hjørnetænder som Hemt 
ganus, med endnu længere Rod, der først sent lukker sig, 08 med 
Emailleklædning kun paa Kronens Forside; ved Tandbenets Væxt 
er vist Emaillen, under Udviklingen, strammet ud over Kronen 0$ 
i hvert Fald paa sine Steder bleven tynd, som den siges at være 
det paa Bagsiden af Hjørnetændernes Kroner hos baade Hemiganus 
og Conoryctes; tilsidst er Emaillen sprængt, saa at den ikke dæk- 
ker hele Kronen, som hos Psittacotherin:n og de følgende Slægter. 
Baade en øvre og en nedre Fortand findes, begge ret veludviklede, 
med lang Rod, med Emaille væsenlig kun paa Forsiden af Kronen. 
Kindtænderne ere meget højkronede og fik først sent Rod; præ 
