i Necker, ktery ve svych präcech (Methodus muscorüm 1771, Elementa 

 botanica 1791) o mnohou poclrobnost zaämosti o jatrovkäch rozmnozil, po- 

 nechävä je jeste mezi fasami. Prvni, kdo oddelil jatrovky z tohoto ne- 

 pfirozeneho okoli, byl lipsky botanik Jan Hedwig, jenz v pamätnem 

 svem spise »Theoria generationis et fructificationis plantarum crypto- 

 gamicarum« (I. vyd. r. 1784; II. vyd. 1798, str. 154.) pridelil rody Mar- 

 chan tia a Jungermannia k meehüm, jez rozdelil ve dve skupiny, musci 

 frondosi a musci hepatici; rody ostatni (Anthoceros, Blasia, Riccia) 

 vsak mezi fasy ponechal. Hedwigova pfikladu näsledoval Jussieu a skoro 

 soucasne Wüldenov, jenz oddelil vsechny jatrovky od ras v samostatny 

 fad Hepaticae, samostatne mezi mechy Musci a lisejniky Lichenes stojiei 

 (Prodr. fl. berol. 1787, Species plant. 1797—1810). S pfibyvajieim zäjmera 

 o botaniku vübec vzrüstaji i präce o jatrovkäch; Weber-Mohr (1807), 

 Schwaegrichen (1814), Weber (1815), Martins (1817), Schmidel, Scopoli 

 i celä fada jinych podali pfehledy systematicke nebo i podrobne nektere 

 skupiny propracovali. Jmenovite znacne pozornosti tesil se stary, jiz 

 Ruppiem r. 1718 vymezeny rod Jungermannia, ktery Du Mortier (1822, 

 1831), Hooker (181*6), 8. F. Gray-) (1821), Corda (1829; monogr. r. Antho- 

 ceros, Corsinia, Grimaldia), a jmenovite Raddi (1820; 1841 v Bonnu) 

 a Nees (1833 — 39) v celou fadu novych rodü rozdelili, vzdor üsili Linden- 

 berga (1829), Eckarta (1832) a Huebenera, ktefi snaiili se jej v plnem 

 rozsahu linneovskem zachovati. Mnohe detaily anatomicke i morfologicke 

 podali zvläste Corda (1835), Bischoff (1835), Gotische, Mirbel a Nees, po 

 jehoz obsirnem zpracoväni evropskych jatrovek (1833 — 1838, Naturge- 

 schichte der europäischen .Lebermoose, 4 dily, Vratislav) doslo i k sou- 

 bornemu sepsäni vsech dosud znämych jatrovek v »Synopsi«, jiz (1844 — 

 1848 v Hamburku) vydali nejslavnejsi hepatikologove te doby, Gottsche> 

 Nees a Lindenberg, pouzivse nejen cetnych svych i cizich praci, nybrz 

 i hojneho materialu herbäfoveho, ktery ze vsech koncin sveta jim byl 

 zasilän. Evropske jatrovky na to pak byly mnohokräte pfepracoväny: 

 Rabenhorst (1848, 1863), Du Mortier (1875), Stephani (1879), Lindberg 

 (1875), kdezto florami lokälnimi se zabyvali a pekne präce podali Husnot 

 (1875), Limpricht (1876), Dedecek (1883, 1886), Heeg (1893), Klinggraeff 

 (1893), Cooke (1894), Pearson (1902), Velenovskg (1903), Wamstorf (1903), 

 Loeske (1903), Boulay (1904); neschäzeji i kompilacni präce, chybami se 

 pfimo hemzici, jako jsou na pf. präce Sydowova (1882), Hahnova (1894, 

 pro spoustu chyb odstrasujici obzvläste pfiklad!), Migulova (1904), Lacou- 

 tureova (1905), Lorchova (1914) a j. Jatrovkami celeho sveta zabyvali se 

 a namnoze jeste zabyvaji Undenvood (jehoz Index hepaticarum, I. dil 

 bibliografii doporucujeme k podrobnejsi informaci v literatufe hepatico- 

 logicke), Schiff ner, Mitten, Notaris, Stephani (Species hep., vychäzejici od 



*) Botanik tento pouzival k oznaceni rodü jatrovek s oblibou osobnich 

 jnien, jako na pf. Berbertus, Pappa, Cesius, Lippius, Herverus, Salviatus, Mau- 

 rocenius, Pallaviciaius atd. ; pojmenoväni jeho vsak se neujala. 



