15 



cbaci otvory u jatrovek. U r. Rieciocarpus jsou jiz nejen vzdusne" ko- 

 mürky, nybrz dycbaci otvory inohutneji a pravidelneji vyvinuty, nez 

 u skupiny Riceiella, kam zminenycb 50 druhü r. Riccia (mezi nimi obeenä 

 R. fluitans) nälezi; tim cini r. Rieciocarpus pfechod ku skupine Mar- 

 chantiaceae, jez maji nejvyse organisovanou stelku mezi vsemi jatrovkami. 

 Na spodu stelky jest u teto skupiny rovnez vyvinutä, ostfe rozlisenä 

 epidermis, jez na kylovite vypukline stf edniho zebra byvä dvou- az tri- 

 vrstevnä, a postupne na bocich se ztencuje; tato pfecbäzi v mobutnou 

 vrstvu zäkladniho pletiva parencnymatickebo, sestävajicibo z polygonäl- 

 nich bunek, jez mivaji steny teckovane, prubovite neb sifkovite ztlustle. 

 Mezi bimkami nacbäzi se casto buiiky vetsi, protähle, naplnene slizem, 

 ano u nekterych rodü, jako ku pf. r. Fegatella prostupuji zäkladnim ple- 

 tivem dloune slizove kanälky, na pficnem prüfezu jako makrosko- 

 picke otvürky patrne. Sliz die Preschera vylucuje protoplasma, kterä po- 

 zdeji celä se v sliz pfemenuje, a po fixoväni alkobolem a zbarveni De- 

 lafieldovym baematoxylinem jevi sliz koncentricke vrstveni. Slizove 

 kanalky zaklädaji se jiz v bezprostf edni blizkosti vegetacniho vrcbolu jako 

 fady bunek, jicbz pficne pfehrädky posleze se resorbuji; Leitgeb pfipi- 

 suje jim vyznam pfi vzrüstu stelky do delky, Prescher poklädä je za 

 hygroskopicke orgäny (»Scbwellkörper«), fidici napieti sfav v zäkladnim 

 pletivu. Pravdepodobne budou ale miti toliko vyznam k nabromadeni a 

 usebovävani, do pfipade i rozvädeni vody, jak Bolleter se domnivä. Mimo 

 to budou slizove kanälky i bunky soucasne asi i ochrannym zafizenim 

 proti pozerku blemyzd'ü, nebof ani jednou nenalezl jsem Fegatellu okou- 

 sanou na stf ednim zebru ; rovnez i pfi oziräni samicicb i samcicb recep- 

 takuli u Marchantia polymorpba vyhybaji se plzove stfednim partum, 

 slizove bunky obsabujieim. Podobne jako u r. Pallavicinius a pfib., take 

 u r. Preissia setkäväme se s mecbanickymi vläkny sklerencbymatickymi, 

 jez ale ojedinele celym stfednim zebrem probibaji; ponevadz maji steny 

 nezbarvene, jsou nezfetelüe a tezko rozeznatelne. Näsledujici vrstva ple- 

 tiva assimilacniho jest vzdy u Marcbantiacei mohutne vyvinutä. Az na 

 rod Dumortiera (R. Bl.; 3 dr. 2 vychodoasijske, 1 kosmopol., D. birsuta 

 (Sw.) R. BL, v jiz. Evr. a Anglii pfichäzejici) jest assimilacni pletivo 

 vzdy rozdeleno ve velke vzdusne komory, navzäjem jednovrstevnymi 

 bunkami od sebe oddelene ; nekdy (Neesiella, Fimbriaria) byvaji i komürky 

 ve vrstväch nad sebou. Vsechny bunky assimilacnibo pletiva obsahuji 

 hojne cblorofyll, takze bohate assimiluji, a assimiläty uklädäny jsou 

 v bunkäcb pletiva zäkladnibo. U r. Peltolepis, Bucegia, Tesselina, Corsi- 

 nia, Clevea, Sauteria, Cyatboidium jsou vzdusne komory präzdne ; u vsecb 

 ostatnicb rodü jsou ale komory vyplneny assimilacnimi vläkny, ktere 

 kolmo vzhüru z base, tvofene obycejne nejvrchnejsi vrstvou pletiva zä- 

 kladnibo, se zdvibaji, silne rozvetvuji a buste propletaji. Buiiky techto 

 vläken byvaji obycejne vejcite, takze cele vläkno rozvetvene upominä 

 silne na trs pucicicb kvasinek, anebo clänkovanou opuncii. Vyvoj vzdus- 



