25 



nez prvnich, jez jsou propleteny mezi temito, tvofiee jakousi kostru. 

 Mens! buiiky daji opetovanou mitosi zase vznik ctyfem v teträde spofä- 

 danym sporäm, kdezto velke bunky, zfejme jako vyzivne slouzici prvnim, 

 rozpadnou se ve dva, nekdy cele se promeni v jediny mrstnik c. elater. 

 U Jungermanniacei probihä vyvoj sporogonu i sporogenese podobnym 

 zptisobem, jenze elaterove bunky zbusta jsou ve stfedu tobolky jako 

 sloupek uspofädäny, bud na svrebni strane nebo na spodni se stenou 

 tobolky srüstajice. Sporogony u vseck techto tri skupin nemaji dlouheho 

 trväni; kdyz v nieb dozräly spory, a tyto se pozdeji rozpräsily, rozpadä 

 se eely sporogon a mizi v nekolika dnecb üplne. U Anthoeerotacei vy- 

 trvävä vsak po dloubou dobu, dorüstä stäle na basi, a jest slozenim i vy- 

 vojem svym od pfedeslycb naprosto odchylny. Zygota (t. j. oplodnenä 

 vajecnä bunka) deli se u teto skupiny nejprve vertikälni pfebrädkou ve 

 dve buiiky, pak vodorovnou v nestejne ctyfi bufiky, dve bofejsi vetsf, 

 a dve doleni sotva ctvrtinu bofejsieb velike; bofeni bunky deli se vel- 

 mi pravidelne a mnobonäsobne, kdezto doleni deli se jen malo, a daji 

 vznik noze, kterä upevnuje sporogon, vznikly z bofejsich kvadrantii, 

 v pletivu stelky. V hofejsiüb kvadranteeh oddeli se nejprve periferni 

 stena od vnitfnicb bunek antiklinami, a tyto se posleze diferencuji 

 v centrälni bunky sterilni, pfedstavujici sloupek (endothecium), ko- 

 lem neboz teprve nacbäzeji se vlastni bunky archesporove (epithecium). 

 Buiiky arcbesporove se zakulacuji a poctvefenim rozdeluji ve spory, pfi 

 cemz nektere züstävaji sterilni, tvofiee jakesi volne pletivo, rozpadävajici 

 se posleze v elatery. Nejspodnejsi vrstvy sporogonu pfimo na nobu bra- 

 nicici deli se jako meristem ustaviene däle, takze sporogon stäle znova 

 doriistä; stena pak sporogonu jest pekne zelenä, opatfenä chlorofyllem a 

 mä prave prudueby se sveraeimi buiikami, tak jako naebäzime u sporogonu 

 mechü anebo na liste rostlin tajnosnubnych eevnatyeb a jevnosnubnych. Jest 

 tudiz sporogon Antboeerotacei nejdokonalejsi ze vseeb jatrovek ostatnieb. 

 Na sporogonu Marchantiacei i Jungermanniacei rozeznäväme dve 

 cästi: tobolku (capsula,*) theca) a stet (seta; peduneulus nebo bypho- 

 podium die Wallrotha). Tvar tobolky jest velmi rozmanity; nejeasteji 

 jest tobolka kulovitä (Pellia, Fossombronia, Preissia, Plagioebasraa, Metz- 

 geriaa j.), vejcitä (Marchan tia), ellipsoidickä (Lunularia), välcovita (Palla- 

 vicinia, Haplomitrium), podlouble vejcitä (Aneura, Moerckia), vzäcne 

 bruskovitä (Fegatella). Barva tobolky jest skoro vzdy hnedä s rüznymi 

 odstiny; dlouhou dobu byvä casto tobolka zelenä, nebof steny jeji obsa- 

 buji bojne chlorofyllu (Spbaerocarpus, Fossombronia, vetsina Marcban- 

 tiacei), jenz umoznuje mlademu sporogonu samostatnou assimilaci. Stena 

 tobolky jest u Marchantiacei pravidelne, jmenovite vclolejsi cästi, jedno- 

 vrstevnä, u Jungermanniacei naopak vzdy vicevrstevnou ; buiiky zevni 



*) Hedwig oznacuje tobolku jmeneni Capsula, Necker globulus nebo capi- 

 tulum, Schmideli vasculum, Schwaegrichen theca; Linne a starsi botauikovena- 

 zyvali tobolku granulum nebo anthera. 



