26 



vrstvy byvaji daleko vetsi, nez vrstev vnitfnich, ;i maji tenci steny nez 

 tyto. Nekdy jsouce slabe vypukle, dodävaji tobolce osobiteho Lesku (Fos- 

 sombronia). Steny bunek, jmenovite vnitfnich vrstev, byvaji vytuzeny 

 rozmanitymi ztlusteninami, nejcasteji listnovitymi, jez pod mikrosko- 

 pem podle toho, jsou-li na radialnich nebo tangenciälnich stenäch bunky, 

 jevi se v prühledu bud jako uzliky, vlakna nebo kolce ; pamätne Haplo- 

 mitrium Hookeri, mä stenu jednovrstevnou, jejiz bunky tnaji jedinou 

 vytuzovaci listnu, jako siroky, tmavy prstencovity päs stfedem sten se 

 tähnouci. R. Blasia vyznacuje se na basi tobolky zvlästnim limeckovitym 

 mnohovrstevnym valem, ktery u zädne jine jatrovky nepfichäzi. U Mar- 

 ehantiacei byvä svrchni cäst tobolky vicevrstevnou a v cas zralosti take 

 namnoze jako zvlästni vicko odpadävä (Lunularia, Dumortiera). Jinak 

 otevfrä se u teto skupiny zralä tobolka bud nepravidelnymi podelnymi 

 trhlinami (Marchantia, Fegatella), anebo obfizne (Grimaldia, Neesiella) 

 asi v polovici v fade tenkostennych bunek, jiz na mlade tobolce dobfe 

 patrnyeh; zhusta ale odpadävä bofejsi cäst tobolky pak v nepravidelnych 

 trhlinäch a cärech (Reboulia). Zbyle steny tobolky se obycejne dodatecne 

 jeste podelne trhaji (Fegatella, Lunularia). Tobolka Jungermanniacei pukä 

 skoro vzdy pravidelne podelnymi trhlinami ve ctyfi, zfidka dve (Haplomi- 

 trium, Moerckia, Pallavicinia) nebo opet vice nez ctyfi ehlopne; vzäcnou 

 vyjimkou byvä nepravidelne rozpadani tobolky (Fossombronia). Trhliny 

 deji se v misteeh, jiz nzsimi bunkami v tenci bläne ve stene tobolky na- 

 znacenymi. Steny tobolky byvaji skoro vzdy silne hygroskopicke, a za 

 vlhkeho pocasi se ehlopne narovnävaji a zaviraji. 



Stet, jenz chybi üplne sporogonu Ricciacei i Anthocerotacei, jest 

 u ostatnich dvou skupin rozmanite vyvinut. U Marchantiacei jest zpra- 

 vidla kraticky, sotva delky 1 — 2 mm dosahujici, kdezto u Jungermanniacei 

 byvä znaene dlouhy (az 10 — 15 cm), vysoko nad stelku tobolku zdvihajici. 

 Jest obycejne hyalinni, z tenkostennych, prosenchymatickycli bunek slo- 

 zeny; dlouho setrvävä kraticky, az v cas zralosti temef nable, v nekolika 

 hodinäch, petkräte i vice se prodlouzi. Nekdy byvä slabe nazelenaly, pone- 

 vadz bunky obsahuji spory chlorofyl, a ve stfedu svem duty ; jest silne posi- 

 tivne heliotropicky, a v bunkäch ukazuje rotaci plasmy, znameuite vidi- 

 telnou (Schieiden). Trväni jest kratickeho; sotva tobolka vypräzdnila svuj 

 obsah, vadne a mizi. Mlady sporogou chränen jest obaly pf ed skodlivymi 

 vlivy vnejsimi; obaly tyto jsou dvojiho druhu, jednak samo arcbegoniuni 

 chräni a pfemenuje se v obal, jednak ale i ze stelky vyrüstä kolem sporo- 

 gonu jednoduchy po pfipade i dvojity val, jenz se pozdeji v rozmanite 

 utväfeny obal pfemenuje. Arcbegoniuni mein' sc v cepicku (calyptra), 

 kterä u Marchantiacei jest jen jako bezbarvä blauka tobolku pokryvajici 

 a zähy beze stopy mizici (Marchantia, Grimaldia); na vrcholku svem 

 nese jeste uschly krcek, a zbyvä posleze jako jemne cäry pfi basi stetu. 

 U Jungermanniacei naproti tomu eepieka, vzdy jeste sekundarnim vzni- 

 stem zvelicenä, jest masitä, obaluje jako veliky zfetelny, välcovity, va- 



