52 



milaci. U R. fluitans L. jest pokozka, kterä, jak jsme svrchu vylic-ili 

 jsouc docela jineho püvodu a vzniku, slozena z jedne vrstvy zelenych 

 bunek, klenoucich se nad vzdusnymi komorami; u rostlinek na bahne ro- 

 stoucich müzeme nad kazdou komorou pozorovati maly ctyfhranny otvürek, 

 vzdy v rohu mezi ctyfmi pokozkovymi bunkami se nalezajici. U vodnich, 

 vzplyvajicich individui marne po podobnem poru hledäme; por, analo- 

 gicky dychacimu otvoru u ostatnich jatrovek, jest zbytkem püvodniho 

 üsti nepfeklenuteho jeste prostoru vzdusneho. 



Na okraji stelky byvaji u nekterych druhü pfitomny ve vetsim 

 neb mensim mnozstvi hyalinni, dlouhe, pfecasto tuhe a pfimo odstäle 

 ehlupy, dlouhe to hyalinni a zpfima z povrehu stelky trciei buhky; 

 jsou zvläste cetne na koncich lalokü i vetvf, a slouzi beze sporu k ochrane 

 rostliny pfed prudkou insolaci. Nachäzime je proto hlavne u xerofytnieh 

 druhü rozmanite die stanoviska vyvinute; take nektere, typicky hladke 

 druhy (ku pf. R. glauca L., R. bifurea Hoffm.) nesou na vyslunnyeh 

 stauoviscich stelku ochlupacenou.*) 



Pohlavni orgäny jsou hluboko ve stelee ponofeny; zaklädaji se 

 sice bezprostfedne za vegetacnim vrcholem jako papillovite vyklenute 

 prvni bunky povrchove dorsälniho segmentu, ale zähy je ostatni sou- 

 sedni bunky pferostou, a tak se tyto jiz v nejmladsieh stadiich ocitaji 

 ve spodnich vrstväch pletiva stelkoveho. Samci zäkladni bunka rozdeli 

 se nejprve 3—6 horizontälnimi pfepazkami, nez objevi se prvni stena 

 vertikälni; nejnizsi bunka da vznik stopce, ostatni telu antheridiovemu. 

 Bunka stopkova se jiz däle nedeli (nebo nanejvys jen jednu horizontälni 

 pfepäzku vytvofi), kdezto ostatni bunky utvofi kvadrant ostfe perikli- 

 nami i tangentialy od vnejsi stenove vrstvy oddeleny; vnitfni buiiky deli 

 se velmi rychle die tri. smerü prostorovych, takze konecne cely vnitfek 

 antheridia sestavä z velkeho mnozstvi kubickych bunicek. V kazde z techto 

 vzniknou dva spermatozoidy, jez po rozplynuti matefskych sten rotuji 

 uvnitf antheridia; dospele antheridium jest temef pfisedle (o jednobu- 

 necne stopce), vejcite a puka nepravidelnou vertikälni ryhou na vrcholu. 

 Okolni pletivo zdviha se nad üstim dutiny antheridiove a tvofi makro- 

 skopicky znatelnj' cipek (t. zv. cuspis); tyto cipky dosahuji u nekterych 

 druhü (R. ciliata Hoffm., R. Bischof fii Hüb.) znacne velikosti, a jsou 

 pouhym okem dobfe znatelny. 



Archegonium vznika podobne jako antheridium z povrchove bunky, 

 kterä vsak ihned po prve pfepazce horizontälni rozdeli se tfemi verti- 

 kälnimi. Dospele archegonium jest tvaru lahvicoviteho a az na nepatrnou 

 cäst välcoviteho hrdla üplne do stelky v assimilacnim a zäkladnim ple- 



*) 2e by snad tuhe tyto ehlupy byly ochranou proti pozerku hlemyzdiinu, 

 jak s oblibou nektefi t. zv. »moderni biologove« vyhlasuji, nemüze byti ani feci; 

 na svych kulturäeh i v pfirode pozoroval jsem pfecasto, ze sliruäci s oblibou 

 präve druhy tuhe ehlupy majici, jako ku pf. R. ciliata Hoffm., R. intumescens 

 Bisch., poziraji. 



