53 



tivu ponofeno. Tvarem se mnoho od archegonii ostatnich jatrovek uelisi, 

 jen hrdlo mä neobycejne dlouhe; kulatä bfisni cäst pfisedä bezp>rostfedne 

 na dno dutiny, jez povstala pferostem mladeho archegonia okolnim ple- 

 tivem. Nejhofejsi bunky, otvor hrdla obdävajici, jsou u mnohych druliü 

 nadmute, nekdy balonovite az hruskovite, mnohem vetsi ostatnick; Leitgeb 

 (1878 p. 21.) tvrdf, ze üsti arcbegonia jest jiz v nejrannejsim mlädi ote- 

 vfeno, pokud ale nase druhy jsme ohledävali, nasli jsrne mladä arcbe- 

 gonia vzdy uzavf enä, zpravidla ani povrcb stelky nedosabujici, a i otvor 

 dutiny archegoniove byl süzeny, temef üplne zavfeny. Teprve pozdeji 

 otvirä se otvor arebegoniove dutiny uplne (näsledkem rozvinuti cele stelky 

 do sifky) a hrdlo arcbegonia protähne se, az konecne jeho buiiky nad 

 povrcb vynikaji; a tu teprve se otvirä üsti odklonem balonovityck bunek 

 püvodne k sobe semknutych a sklonenych. 



Oplozeni sprostfedkoväno nejen destnymi a rosnymi kapkami, 

 nybrz i drobnymi clenovei (Podura, Acarina a j.), ktefi z jedne rostlinky 

 na drubou stäle pfebihaji. Oplozenä bunka vajecnä rozdeli se nejprve 

 dvemi kolmymi na se pf epäzkami ve ctyfi *) bunky, jez cilym delenim 

 daji vznik mnozstvi bunek seskupenych v zäkladni ony kvadranty; peri- 

 ferni buiiky jsou mens! nez vnitfni, a pfedstavuji näm stenu sporo- 

 gonu, kdezto vnitfni burlky vsechny zmeni se poetvefenim ve velike 

 spory; jeste vsak nez tetrady sporogenni se rozdeli, pocinä jednovrstevni 

 obal periferni (= stena sporogonu) se rozpousteti a mizeti, takze posleze 

 spory lezi volne v bfisni dutine archegoniove. Take steny arcbegonia 

 v bfisni cästi, püvodne jednovrstevne, se po oplozeni zdvojnasobi; celä 

 bfisni cäst archegonia nabyvä v teto dobe znaene na objemu a vnikä 

 hloubeji do zäkladniho pletiva. Näsledkem toho jest okolni pletivo potr- 

 häno, a povrch stelky nad zralym archegoniem vypukly; u R. fluitans 

 L., jak jiz Ehrhart a pozdeji po nem prvy Braun (1821 p. 755.) pozoro- 

 vali, vynikä oplozene arebegonium i zraly sporogon, ktery cely jest v zä- 

 kladnim pletivu ponofen, hluboko na spodni strane stelky, kde jevi se 

 pak jako makroskopicke zelene kulicky mezi rhizoidy. Poetvefenim vznikä 

 v kazdem sporogonu jen 30—60 velikych, tmavych, az skoro cernych, 

 neprühlednych spor; müzeme je smele oznaciti jako nejvetsi spory u ja- 

 trovek vübec, nebof prümer jejich kolisä mezi 70 — 220 «, takze jiz pouhym 

 okem na bile podlozce jako tecky jsou patrny. Spory jsou tvaru tetrae- 

 drickeho, hrany maji vypukle, a podobne i jednu stenu (= vnejsi teträdy) 

 vypuklou, ostatni ploche. Exospor mä rüzne papillovite neb listnovite 

 vyrüstky, sklädajici velmi ozdobne skulptury a policka; velice casto 

 vroubeny jsou spory svetlym, zpravidla zfäsnenym okrajem (= zbytek 

 vyzivne massy). 



*) Nelze pfesne udati, kterä pfepäzka, jest prvDi; nalezali jsme vajecnou 

 bunku brzo s horizontälni prvni pfepäzkou, brzo s vertikalni, a jest tedy zäkon, 

 ktery ontogenetikove (Leitgeb, Hofmeister, Kiemtz-Gerloff) vyslovuji, Daprosto 

 nestäly a falesny. 



