65 



1886 p. 15., Heeg, Leberm. 1893 p. 135., Hahn, Leberm. Deutschi. 1894 p. 

 79 (er. »bifurcata«), Cooke, Handbook of brit. hep. 1894 p. 281., Stepkani, 

 Species hep. 1900 p. 30., Pearson, Hepaticae 1902 p. 488., Velenovsky, 

 Jatrovky 1903 p. 27., Warnstof, Leber- u. Torfm. 1903 p. 75., Loeske, 

 Moosflora 1903 p. 35., Boulay, Hepatiques 1904 p. 205. Migula, Krypto- 

 gamenflora 1904 p. 410., Lacouture, Hepatiques 1905 p. 68., Müller, Le- 

 berm. 1907 p. 177., Macvicar, Stud. Handb. of brit. hep. 1912 p. 19., Lorch, 

 Torf- u. Leberm. 1914 p. 71. 



Delin.: Lindenberg, Monogr. 1836 tab. XX., Husnot, Hepaticol. gall. 

 1835 tab. XIII. fig. 159., Pearson, Hepaticae 1902 tab. CCXIX., Ve- 

 lenovsky, Jatrovky 1903 tab. XII. fig. 10., Warnstorf, Leber- u. Torfm. 

 1903 p. 79. fig. 3., Müller, Lebermoose 1907 p. 178 fig. 119., p. 179. 

 fig. 120., p. 180. fig. 121. Macvicar, Stud. Handb. of brit. hep. 

 1912 p. 19. 



Exsicc: Husnot, Hepat. Gall. exsic. no. 123. Schiffner, Hepat. europ. no. 1. 



Syn.: Riccia glauca var. intermedia Bischoff, Bemerkungen 1835 p. 1059 



R. glauca var minor ß. acutiloba Bischoff 1. c. p. 1060 ex p. 



R. pusilla Warnstorf, in Verh. des Bot. Ver. Brandenb. 1895 Jahrg. 37. 

 p. 50. 



R. subcrispula Warnstorf, Leber- u. Torfm. 1903 p. 76. 



R. carnosa Wallroth, msc. sec. Müller, Leberm. 1907 p. 177. 



Habitueine se velice pfedesle podobä. Stelka podobne rozprostfena 

 jest na substrätu a mä obdobne paprscite laloky v kruhu nebo pülkruhu 

 sestavene, takze tvofi hvezdicky 5 — 20 mm. v prümeru, 15 — 25 mm. 

 v delce. Svrchu jest modrozelenä, nekdy tez trävove zelenä, na 

 spodu zacervenalä az purpurove zafialovelä. Laloky stelkove 

 jsou jednoduse neb dvakräte vidlicnate vetvene, ke spicce slabe süzene a 

 maji silne, masite, tupe, zdufene a zvläste na koncich vzhüru vy- 

 soko vyzdvizene okraje; näsledkem ohrnutych okrajü vznikä na 

 svrchni strane stelky sirokä, näpadnä, alemelkä ryha. Pf icny 

 prüfez jest obrysu pravoiihelnikoveho, 2 — 3X delsi nez vysoky, se spodni 

 stranou slabe konvexni a na svrchni strane s dvemi melkymi zäfezy; 

 bocne strany jsou pfikre az skoro kolme, okraje tupe, valovite vyzdvizene 

 (jmenovite na koncich lalokü). Epidermälni bunky jsou balonovite, niko- 

 livek ale mamillosni, a maji zpravidla basalni stenu ztlustlou. Venträlni 

 supiny obycejne rüzove neb tma vef ialove, zfidka bezbarve; vy- 

 trvävaji dosti dlouho na stelce, kterou z mlädi na spodu jako zdänlive 

 souvislä membrana pokryvaji. 



Jednodomä. Antheridia vycniyaji slabe zarüzovelymi kolci hlavne 

 v prostfedni cästi pfednich oddilü stelkovych, kdezto archegonia roz- 

 trousena jsou jen v centrälnim, starsim dile stelky. Spory tmavo- 

 hnede azcerne, neprühledne, 60 — 90 (i v prümeru, nepravidelne te- 

 traedricke, se stenami polickovanymi pravidelnymi peti- neb sestiühelnicky 



Dr. Karel Kavina: Monoffrafie Ceskych jatrovek. 5 



