72 



157., Pearson, Hepaticae 1902 tab. CCXVIIL, Velenovsky, Jatrovky 

 1903 tab. XII. fig. 9., Warnstorf, Leber.- u. Torfm. 1903 p. 74. fig. 4., 

 Migula, Kryptogamenfl. 1904 tab. LH. fig 4., Müller, Leberm. 1907 p. 

 145. fig. 101. e-d., p. 197. fig. 131., Macvicar, Stud. Handb. of brit. hep. 

 1912 p. 23. 

 Exsicc: (Jottsche Rabenhorst, Hepaticae eur. exsie. no. 23., 543. Husnot, 

 Hepaticae Galliae exsic. no. 150. De Notaris, Erbario critt. ital. exs. 

 no. 1317. Massalongo, Hep. Venet. exs. no. 60. Carrington a. Pearson, 

 Hep. Brit. Exsic. no. 139. 

 Si/n.: Riccia minima, angustifolia, cinericia, segmentis crassis, non sul- 

 catis, Micheli, Genera 1729 p. 107. tab. LVII. fig. 8., Dillenius, Historia 

 1741 p. 534. tab. LXXVIII. (a Mich, desumpta fig. 13.) sub Liehen. 

 Riccia minima Linne, Spec. plant. 1763 ed IL p. 1605 exp. 

 Riccia minima L. Lindenberg, Monogr. 1836 p. 427, tab XX., Nees, 

 Naturg. 1838 p. 398, Rabenhorst, Kryptogamenfl. 1848 p. 4., Limp- 

 richt, Kryptogamenfl. Schles. 1876 p. 349., Hahn, Leberm. Deutschi. 

 1894 p. 79. 

 R. setosa Müller, herb. Sard. (sec. Bischoff, Bemerkungen 1835 p. 1054). 

 R. intermedia Müller, herb. (sec. Bischoff 1. c). 

 R. erosa Delille, ms. (sec. Lindenberg, Monogr. 1836 p. 427.). 

 R. papulosa Morris, Append. ad elench. stirp. sard. Aug. Taur. 1828. 

 R. Lindenbergiana Sauter in Flora 1845 p. 132. (Neue Beiträge.) 

 R. epicarpa Wallroth, Synopsis Hep. 1847 p. 600. 

 R. Raddiana Jack et Levier in Stephaui, Spec. hep. I. 1900 p. 28. 

 Male, modrozelene hvezdicky na vlhke püde, zpravidla ne- 

 kolik v blizkosti pohromade. Stelka masitä, 0'5 — 1 cm dl., 1 — 2 mm sir., 

 nanejvys dvakräte, zfidka vicekrate dichotomicky vetvena; suchä jest vy- 

 znaene sedozelenä, lesklä a ma vysoko vzhüru vyhnute okraje. Laloky 

 dosti dlouhe, uzke, ke spicce vice menö jeste süzene a nezfidka 

 tu i rozstepene; na svrchni strane tähne se celou stelkou hlu- 

 bokä, osträ ryha. Oki-aje jsou ostre a vzdy hladke bez jakychkoliv 

 stop po brvkäch. P f i c n y p r ü f e z jest skoro rtvercovy, Jen 

 o m ä 1 o s i r s i j a k vysoky, na spodni strane silne vypukly, na svrchni 

 konkävni s hlubokym ostrym zäfezem; boene strany p f i k r e, sko ro 

 kolme, okraje ostre. Epidermis dvouvrstevna, svrchni vrstva z ba- 

 lonovite uafouklyeh buuek, jez json drobnejsi nez u kterehokoliv jineho 

 druhu, takze pod lupou jevi se povrch stelky jemne a pravidelne sifkovan; 

 liunky spodni vrstvy jsou kubicke a maji postranni steny ztlustele. Ven- 

 tralni supiny hezbarve, anebo slabounce zarüzovele. 



Jednodomä. Antheridia s kratkymi, ale silnymi, zazloutlymi, nckdy 

 i nacervenaKmi kolei ze stelky vynikajici a tak patrnä, jsou seskupena 

 v malych shlucich na basi starych lalokü stelkovych. Archegonia jsou 

 jednotlivä v rozich hluboke povrchove bräzdy, kde jsou nejlepe tez chxä- 

 nena. Spory jemne papillosni, cernohnede a neprüsvitne, 70 — 90 /< v prü- 



