80 



Habitueine podobä se nesmirne R. Lescuriana Aust. a E, 1» i- 

 furca 11 off m. Od prveho se ale lisi hlavne näsledujicimi znaky: 1. R. 

 M i c h e 1 i i jest muohem s t a t n e j s i nez R. Lescuriana, 2. nia 

 stelku pravidelne v ostrem ühlu vetvenou vidlicnate v laloky, jez n a 

 koneieh jsou rozsifene a tupe (R. Lescuriana mä laloky na kon- 

 cich süzene a spicate); 3. R. Michelii jest dvoudoma, R. Lescuriana 

 naproti tomu jednodomou; 4. bunky epidermälni jsou balonovite (u I!. 

 Lescuriana vsak hruskovite protahle); 5. jest vyslovene rostlinou kalko- 

 filni (R. Lescur. vyhyba se vapnu). Nektefi, jako na pf . Macvicar kladou 

 nejvetsi düraz na rozdeleni pohlavnich organü (p. 17. c. 1.: »Wben wit- 

 bout inflorescence it is difficult to separate from R. Lescuriana and R. 

 bifurca«), lec zdä se näm, ze daleko lepsi a praktictejsi jsou znaky, jez 

 tu jsme vytycili. 



Rozdily od druheho druhu pak nejlepe vyniknou z nasledujiciho 

 srovnäni: 



R. bifurca Hoff»/. 

 Hvezdice jednotlive, vzhledu R. 

 glauca, barvy sedozelene. 



Stelka se sirokou stfedni cäsli a 

 nepravidelne delena v siroke, jednou, 

 az dvakrate v tupem üblu vetvene 

 laloky tvaru siroce vejciteho s okraji 

 zdufelymi az vystouplymi. 



Konce tupe zaokroublene a nesou 

 na povrchu sirokou, hlubokou, zfe- 

 telnou brazdu, vsude stejne sirokou, 

 nanejvys nepatrne ke konci se sü- 

 zujici a daleko lalokem bezici. 



Pficny prüfez vykazuje hrany (o- 

 kraj) polokruhovife zaoblene. 



Spory maji vetsi policka, 6 — 8 

 v prümeru, a sirokou zlutavon o- 

 vrubu. 



Na vlhkych iDolich a stejnych sta- 

 noviskäch jako R. glauca. 



Rozdily tu pfebledne sestavene ukazuji jasnö, ze prva patfi do 

 skupiny glauca, kdezto druhä (R. Michelii) nälezi k okruhu sorocarpa. 

 Pfitomnost brv, na nez klade se obycejne (ku pf. Müller, Pearson) nej- 

 vetsi düraz, neni zadnym dobrym znakem; mobou stejnä u R. Michelii 



R. Michelii Raddi. 



Hvezdice v mnozstvi pohromade, 

 takze tvofi souvisly povlak, habitu 

 doeela odlisneho, barvy vice modro- 

 zelene, nez sedozelene. 



Stelka hned od stfedu pravidelne 

 delena v üzke, pentlicovite vicekräte 

 v ostrem ühlu vetvene laloky, ktere 

 nekdy nabyvaji i tvaru klinoviteho, 

 a maji okraje zdufele, nikdy ale ne 

 vystouple nad povrch. 



Konce lalokü rozsifene, skoro u- 

 fate a maji melkou, elipticne ke konci 

 napadne se ve velkem ohlouku sü- 

 zujici brazdu, brzo do zadu koncici. 



Hrany (okraje) na pficnem prü- 

 fezu jsou sice take tupe, ale toliko 

 tupe pfiostfene, nikolivek zaoblene. 



Policka na sporäch jsou o mnoho 

 drobnej§i, 10 — 12 v prümeru, ovruba 

 uzouc-kä, nezfetelnä. 



Na vyslunnych bahnech a vlhkych 

 mistech s podkladem vapnitym. 



