95 



/) striata Lindenberg, Monogr. 1836 p. 444 pro var. — Stelka tuhä, üzkä, 



skoro välcovitä, rovnä, mälo vetvenä, v hustych shlueich. 

 2. Forma terrestris: Rostlinky na bahne pfisedle: 



a) canaliculata Hoff mann Flora germ. crypt. 1795 t. II. p. 96 pro spec 



— Stelka tmave zelenä, üzce pentlieovitä se sirokou melkou bräzdou 



na povrcku, nekolikräte se vetvici. 

 ß) lata Nees, Synopsis 1844 p. 610 pro var. — Stelka svetle az zlutoze- 



lenä, siroce pentlieovitä, krätkä, jen jednou neb dvakräte vidlicnate 



lalocnatä, s povrehem rovnym. 

 y) minor Lindenberg, Monogr. 1836 p. 444. — Stelka sedozelenä, siroce 



pentlieovitä, nepravidelne lalocnatä, a jen mälo vetvenä. 



Tezko Ize tvary tyto nejakym systematickym pojmem oznaciti. 

 Jsou to vsechno jen jednotlivä stadia pfizpüsobeni se rtiznym vlivüm. 

 la jest nejobycejnejsi tvar, jakeho nabyvä rostlina z jara, a navolne, si- 

 roke hladine po cele leto podrzuje, kdezto^l^ vytväfi se v uzkych zäto- 

 käch, mezi räkosim, a zpravidla i v akvariieh, zvläste v dobe zimni. 

 Vytcene pak tvary formy terrestni jsou jen stupne, jake rostlinka na 

 bahne prodelävä, a jez müzeme i doma, nechäme-li ponenählu vodu od- 

 pafovati, pozorovati. Jakmile se dotkne vodni rostlinka pevne podlozky, 

 bahna nebo püdy vlhke, pfestane se vetviti a poene znenähla na spodni 

 strane vyhäneti rhizoidy, jimiz se pevne pfimkne k substrätu. Povrch 

 stelky, püvodne skoro plochy, poene se prohlubovati, okraje se pomalu 

 ohybaji vzhüru, takze povstane zfetelnä ryha stfedem lalokü se celou 

 stelkou tähnouci. Assimilacni pletivo zmohutni, vzniknou nove plochy ze- 

 lenych bunek, ktere vyplni i pfepazi byvale komory v cetne jine; bez- 

 prostfedne nad zäkladnim pletivem splynou a vyplni se komürky assi- 

 milacni uplne. Soucasne i meni se tvar stelky, kterä nabyvä na sifi a neni 

 jiz tak pfesne vetvenä, a tmavozelenä jeji barva pfejde v sedozelenou az 

 konecne i zlutavou. V tomto stadiu take vzäcne nekdy fruktifikuje. Plody 

 poprve pozoroval a popsal Ehrhart, lec nälez jeho vesel v üplne zapo- 

 menuti, az zase r. 1821 znovu byly A. Braunem objeveny. Od te doby 

 jen mälokteremu botanikovi zdafilo se zase tuto jatrovku plodnou nalezti, 

 a skoro vsichni bud opiraji se o udäni starsich hepaticologü, hlavne Bi- 

 schof fa a Lindenberga a nebo ohledävali jen vzäcne susene rostlinky. Ve 

 vlasti nasi byla dosud Riccia tato plodnou nalezena jen prof. Yelenovskym 

 u Zbirova; nase üdaje pak vztahuji se na tyto rostlinky. 



Sporogony jsou hluboko v zäkladnim pletivu ponofeny, takze zrale 

 vynikaji jako zfetelne kulicky na spodku stelky, zvläste pfi okraji; by- 

 vaji bud jednotlive, anebo i po dvou pohromade. Dospely sporogon vy- 

 klene spodni epidermis, z niz vyräzi spousta rhizoidü, i vrstvy zäkladniho 

 pletiva pod sebou vysoko ze stelky; stafi [Lindenberg (p. 447) a j.] ozna- 

 cuji neprävem vrstvy tyto jako vlastni tobolku a vrstvy pozdejsi, jen 

 spory zevne obklopujici jako kalyptru. Pravdepodobne dostävaji se spory 

 ven az teprve po rozruseni teto vrstvy. 



