98 



dychaci to otvor; obklopen jest peti nebo sesti buükami epidermalnimi, 

 jez oddeleny byly tangencialni pfepäzkou od sousednich bunek. Na pfiö- 

 nem prüfezu lze pozorovati, ze tyto obvodove buiiky jsou ponekud vy- 

 pukle, k vnejsi hrane suzene a tu slabe ztlustele. Tvarem svym pfipomi- 

 naji näpadne obvodove buiiky vencici dychaci otvor u r. Tesselina. V star- 

 sich cästech stelky ptivodni tyto buiiky obvodove cbybi, byvse rozruseny, 

 a do dutiny assimilacui vede vetsi nepravidelny otvor. Pory zakladaji se 

 jiz v nejutlejsim mlädi a hned za vrcliolem vegetacnim jsou zfetelny 

 jako male prohlubeninky. 



Vegetacni vrchol jest hluboko ukryt v stfedni ryze na pfednim 

 konci stelky a dokonale laloky chranen; oddeluje v borizontälni fade ven- 

 trälni a dorsälni segmenty, jez z pocätku stejue samostatne vzrüstaji. 

 Z venträlnich segmentü vznikaji jen supiny ventralni a mala vrstva za- 

 kladniho pletiva, kdezto dorsälni segmenty daji vznik mohutnemu pletivu 

 assimilacnimu. Toto slozeno jest z pocatku z jednoduchych komor, samo- 

 statne z malycb prohlubeninek vzniklj'ch, ktere pozdeji pficnymi stenami 

 se rozdeli sekunderne ve vetsi pocet dutin, v etäzich nad sebou ulozenych. 



Antberidia jsou ponofena v urcite omezenycb skupinach za sebou 

 v rozsifene stfedni ryze do stelky; casto se i stävä, ze kolce s vyvod- 

 nymi kaualky od nekolika autberidii vzrüstaji dohromady tvofice zfe- 

 telny, zfasneny hfebinek. Antheridia sama maji podobu hruskovitou a 

 byvaji nekdy vedle sebe sefazeny; spermatozoidy jsou obvyklebo tvaru 

 a opatfeny dvema biciky. Arcbegonia jsou na teze rostlince, obycejne 

 v starsich cästecb stelky podobne v fade za sebou ve stfedni ryze po- 

 nofena, nezfidka byvaji po tfecb seskupeny a k sobe kanälky skloneny; 

 jsou protäble labvicoviteho, skoro välcovitebo tvaru, a obklopena velikou 

 dutinou, tehoz püvodu jako dychaci komory. Sporogon vezi stejne jako 

 u pfedesleho rodu v archegoniu, stena jeho zähy se rozplyva, takze zrale 

 spory lezi uzavfeny v dutine archegouiove. Tvar, velikost i pocet spor 

 stejny jako u rodu pfedesleho. 



ßod Eicciocarpus byvä velmi casto spojovän s rodem pfedeslym, 

 od nehoz se take ani valne nelisi. Lee pfece jsou nektere odehylne znaky, 

 ktere poukazuji na vyssi organisaci nez jest tomu u rodu pfedesleho. Eta- 

 zove dutiny dychaci, opatfene porem vznikajicim a stejnou stavbu majicim 

 jako u Marchantiacei, jakesi pravidelne seskupeni pohlavnich organü, 

 ulozeni teehto ve zvlästnich dutinach pfedstavuji pfechod k r. Tesselina 

 a timto pak navazuji pfimo na Marchantiaceae. Jest tudiz lepsi oddelo- 

 vati oba rody, nebof v kazdem pfipade by se stejne musely druhy roz- 

 deliti v samostatne sekee.*) 



R. Ricciocarpus Corda jest vlastne monotypickym. (Stephani 1900 

 p. 55.) sice pocitä sem Wilsonem popsanou Eiccia velutina (Hooker, 



*) Cordovo vymezeni rodu tohoto jest ovseui velmi nedostatecne: »F. Recept. 

 cavum fronde immersum, dein descendens. Capsula 0? — Semina aspera.« (Gen. 

 p. 651). 



