108 



vity ze ctyf (Preissia) uebo peti ( Marchan tia) vrstev bunek nad sebou 

 slozeny dvürek uebo pfedsln; teprve nejspodnejsi bunky tohoto dvürku 

 vlastni otvor ohranicuji. 



Vyvoj vzdusnyeh komor jest obdobny jako vyvoj kanälkü i ko- 

 mürek u pfedesle skupiny; take zde zaklädaji se a vznikaji samostatne 

 a nikoliv sekunderne schizogennim zpüsobem, jak dfive se vyklädalo. 

 Jiz v bezprostfedni blizkosti vegetacniho vreholu jevi se zaklady komor 

 jako orostory rychle mezi pletivem vzrüstajici. Jednoduche pory vznik- 

 nou vcasnyrn rozestoupenim bunek, nekdy jsou ale jiz v nejmladsfch sta- 

 diieh otevfeny; kanälkove, slozite otvory dychaci vzuikaji sekundernim 

 vzrüstem epidermalnich bunek, a otviraji se pozde, az kdyz teprve pfed- 

 sin byla se vytvofila. Vyvoj teehto porü müzeme dobfe sledovati ua po- 

 hlavnich tercich; jak) ? si pfechod pak mezi obema typy tvofi pory u T.u- 

 uarie, ktere rovnez dlouho zustavaji zavfeny. 



Svrcbni epidermis slozena jest z dlazdickovitych, splostelyeh, na 

 prüfezu zpravidla obdelnikovych bunek rovnez ckloroi'yllem opatfenych; 

 nezfidka byva stena teebto bunek papillovite neb mamillovite vyklenuta, 

 cimz dostäva se povrchu stelky zvlästniho lesku (Marcbautia polymorpha 

 f. mamillata Hagen). Cely povrch stelky jest die prosvitajiefch komor 

 vzdusnyeh vyznacne polickovan; uprostfed kazde areoly (vyjimkou u Ele- 

 boulie) b) 7 vä zpravidla porus. Tvar policek, maozstvi, makroskopieke 

 vzezfeui dychaeich otvorü a je obklopujiciob kruhü byvä pro jednotlive 

 druliy vj'znacuy. Nekdy se v stäfi pokozka rozrusuje, a stelka byva pak 

 d'ubkoväua (na pf. Neesiella Schif.), jindy bunky ve svych stenaeh 

 tloustnou a hnede neb c-erne se zabarvuji. 



Vzrust stelky deje se nekolika terminaluimi bunkami sestavenyini 

 vedle sebe v blubokem zäfezu na pfednim konci stelky a chräneuou pfi- 

 vesky ventralnich supin vysoko nad vegetaeni vrchol se ohybajicich; ne- 

 zfidka se take stäv;i, ze näsledkem mohutneho vzrustu stelky posine se 

 terminalni bunka hluboko na ventralni stranu, kde nekdy byvä jeste za- 

 rostlou v uzounkem kanälu. Vetveni jest eiste dichotomieke, nebof vzrostnv 

 vrchol deli se zähy ve dve stejne poloviny; nekdy, zvlaste pfi zakladäni 

 pohlavnich orgänü, deje se vetveni die pfesnych pravidel. Zpravidla ale 

 obe vetve nerostou stejne, obycejne jedna zakrni; u Fegatella, Luuularia, 

 cästecne i Marchantia a Dumortiera mohutni jedna vetev na ukordruhe, 

 kterä se ohyba stranou, kdezto prva zaujimä misto matefske osy, takze 

 setkaväme se u teehto rodu s typickym dichopodiem. Dichopodialne vet- 

 veni byvä casto pozmeneno tak, ze vzdy vetve na jedine strane, a nikolivek 

 stfidave, se ubybaji a ve vzrüsta zastavuji; takove dichopodium, jez 

 sbledäväme na pf. u r. Fegatella a Plagiochasma Lehm. Lindb., nabyvä 

 pak räzu zdänlive monopodiälniho. Vedle dichotomickeho vetveni, vetvi 

 se stelka casto adventivnimi odnozi na venträlui sti'ane vznikajicimi; 

 tyto vetve pak objevuji se na libovolnych mistech a to jak v nejstar.sn-h, 

 tak take mladsicli partiieh stelky. Leitgeb a Schiffner oznaeuji neprävem 



