134 



Dedecek, Mechy jatr. L883 p. 24., Leberm. 1886 p. L8., Hahn, Leberm. 



Deutschi. 1894 p. 75., Stephani, Species hep. 1900 p. 120., Veleuovsky, 

 Jatrovky 1903 p. 18., Boulay, Hepa ti<| ues 1904]). 18;")., Migula, Kryptoga- 

 menfl. 1904 p. 417., Müller, Leberm. 1907 p. 273., Lorch, Torf- u. Leberm. 

 1914 p. 84. 



Delin.: Velenovsky, Jatrovky 1903 tab. XII. fig. 3., Müller, Leberm. 1907 

 p. 271. fig. 166., p. 275. fig. L68. 



Exsicc: (jottsche-Rabenliorst, Hep. exsicc. no. 161. Schleicher. Plantae 

 crypt. Helvetiae exsic. no. 48. Husnot, Hep. (ialliae exsic. uo. 170. De 

 Notaris, Erbario critt. ital. no 464., 956. 



si/n.: Marchantia gracilis Weber-Mohr, Taschenb. 1807 p. 105. 

 M. pilosa Wahlenberg, Fl. lapponica 1812 p. 399. 

 M. Ludwigii Schwägrichen, Hist. muse. hep. prodr. 1814 p. 33. 

 Fimbriaria tenella Nees, Horae phys. Berol 1824 p. 45. Corda, Genera 



hep. 1828 p. 648., Lindenberg, Synopsis 1829 p. 109., Hübener, He- 



paticologia germ. 1834 p. 6., Bischoff, Bemerkungen 1835 p. 1022; 



LXIX. fig. II. 

 Fimbriaria Sehleicheriana Corda, Icones ined. sec. Ness, Naturg. 183s 



p. 273. 

 F. gracilis Hartman, Fl. Skand. 1871 ed. IL p. 153. 

 Asterella pilosa (Wahlbg.) Trevisan, Nuov. Ep. Ital. Cens. 1874 p. 10. 

 Hypenantron tenellum (Corda) Schiffner, Engler-Prantl, Pflauzenfam. 



1909 (1893) p. 33. 



Stelka drobnä, klinovitä az s r d c i t ä, jednoduse vetvenä, 

 tlusta a masita, 0.5 — 1.5 cm dl., 2—5 mm sir., tvofi nepravidelne supinate 

 povlaky na suche prsti skalni. Na povrchu jest hladkä, jemiie policko- 

 vana, sivozelenä, nekdy zacervenalä, na spodu cervenohneda, o s t f e 

 k y 1 n a t ä s hojnymi belavymi rhizoidy ; okraje jsou tenke, silne v z h u v u 

 vyhnute a slabe zkadefene, takze vzhled stelky byvä zläbkovity. 

 Epidermis z bunek tenkostennych, jen tu a tarn v rohu slabe ztloustlvcb. 

 Dychaci otvor jednoduchy, zpravidla sestiühelnikovy a obdän 

 dvemi namnoze nezfetelnymi fadami bunek, skoro od ostatnich epider- 

 mal, neodlisenych. Assimilacni pletivo zabira pfes dve tfetiny tloustky 

 cele stelky; rozdeleno jest ve velke mnozstvi hlubokych, nzkych 

 ale dokonale präzdnych komor dychaci eh. Zäkladni pletivo ome- 

 zeno hlavne jen stf edni kyl, ke krajüm znenahla mizic. Ventralni 

 s u p i n y jsou velke, okrouhle polomesicite a maji jeden (nek< I \ 

 dva) dlouhy, lancetovity pfivesek; barv^' jsou nachove az zarüzovele 

 a sahaji svymi cipy az k okraji stelky, nezfidka tuto i pfednhnjice; 

 v stafi mivaji okraje nepravidelne pilovite, a podobne jako u Grimaldie 

 drobne dirkovane. Pficny pröfez stelky jest trojhranny, s vyznaciie vv- 

 stouplym kylem na spodu a kfidlovite protahlymi boky. 



