152 



veho; mä dobfe vyvinutou stranu venträlni i dorsälni s assimilacnim 

 pletivem a opatfena jest dvema ryhami, jimiz probihaji cetne rhizoidy. 

 Antheridia jsou velice cetna a v radiarnich fadäch na hofeni strane terce 

 samciho zapustena; vyvodne kolce dutin antheridii jsou velice krätke, a 

 podminuji bradavcity vzhled povrchu terce. Samici receptakulum jest 

 vetknuto na dlouhe stopce obdobne stavby jako u androecia a jest v roz- 

 manity pocet syjnmetricky neb i nesoumerne sestavenych lalokü hluboce 

 rozdeleno: tvar a zpüsob rozdeleni techto lalokü jest dülezitym znakem 

 druhovym. Vnejsi strana receptakula jest papillosni a mä dobfe vyvi- 

 nute pletivo assimilacni i otvory dychaci, spodni strana pak nese mezi 

 laloky dvojchlopnove suchomäzdfite, na okrajich tfisnite obaly, v nicbz 

 jest vzdy vice tobolek; kazdä tobolka cbränena jest vakovitym kalichem 

 a jemnou, zähy beze stopy mizici cepickou. Tobolka jest dlouze stopkatä, 

 zluto- az tmavohnedä, a puka v cas zralosti 4- — 8 nazpet se svinujicimi 

 chlopnemi; stena tobolky jest jednovrstevna, bunky vytuzeny fidkymi 

 vläkny kruhovitymi. Spory drobne, kulovite tetraedricke, papillosni, 

 nekdy i nezfetelne sifkovite strukturovane. Elatery vzdy jednoducbe, 

 velmi dloube, ke koncüm znacne ztencene se dvema spirälkami. 



U mnobych drubü pfichäzi vegetativni rozmnozovani zvlästnimi 

 telisky, ktere se tvofi ve velkem mnozstvi uvnitf pohärkü na povrchu 

 stelky pfisedlyeh; teliska jsou tvaru plose cockoviteho a vodou roznasena, 

 rozsirnji druh na znacne vzdälenosti. 



Rod tento, jiz Linneem v Species plantarum pojmuty, cita die dnes- 

 nich nasich znalosti celkem 67 drubü rozsifenych nejvetsi merou v tro- 

 pecha teplych krajinäch (24 dr. Amer., 9dr. Afr., 24 dr. As., 7 dr. Austr.); 

 v Evrope jsou toliko dva druhy zastoupeny, z nichz ve vlasti nasi pfi- 

 chäzi jedine M. polymorpha. Ponevadz jest to nejobecnejsi jatrovka 

 evropska, s niz ve vsech ucebnicich se setkaväme, doufame, ze nebude 

 näm zazlivano, jestli-ze ponekud podrobneji a obsirneji, nez u ostatnich ja- 

 trovek jsme ucinili, o ni pojedname; podrobnejsi popis nas, zalozeny na 

 vlastnich pecliv}' r ch studiich bude tim spise opravnen, ponevadz velmi 

 mnoho nesprävnosti se o teto obecne rostline v knihäch naleza. 



21. Marchantia polymorpha Linne, Species plant. 1753 p. 1603. 



Necker, Meth. musc. 1771 p. 115., Weber, Spicil. fl. Gotting. 1778 

 p. 162., Willdenov, Prodr. fl. berol. 1787 p. 344., Hoffmann, Fl. germ. 

 1795 p. 92., Weber-Mohr, Taschenb. 1807 p. 387., Schwaegrichen, Hi- 

 storia musc. hep. prodr. 1814 p. 32., Weber, Historia musc. hep. prodr. 

 1815 p. 101., Raddi, Opuscula scient. di Bologna 1818 (II.) p. 358.. Lin- 

 denberg, Synopsis 1829 p. 100., Corda, Genera 1828 p. 646., Wallroth, Fl. 

 crypt. germ. III. 1833 p. 41., Hübener, Hepatologia germ. 1834 p. 13., 

 Bischoff, Bemerkungen 1835 p. 981., Nees, Naturg. IV. 1838 p. 61.. p.444 

 az 494. (Mirbel, Anatom, u. physiol. Unters, über die Marchantia poly- 



