181 



Pohlavni orgäny brzo jsou jednodome, brzo dvoudome; pomery 

 tyto jsou velmi nesnadne casto k stanoveni, nebof vetvicky s orgäny 

 poklavnimi velice lehce od hlavni stelky se ulamuji. Antheridia jsou 

 krätce stopkatä a ve dvou i vice fadäch vedle sebe na vnejsi strane 

 zvlästnich vetvicek do stelky zapustenä; tyto samci vetvicky jsou krätke, 

 po stranäch stelky vyniklo, casto hluboko do ni zariznute a maji okraj 

 silne vzhuru ohnuty a zfäsneny. Archegonia jsou take na postrannich 

 vetvickäck; lec tyto jsou sirsi nez vetvicky samci, a maji kadefave, casto 

 tfäsnite stfihane okraje. Na svrchni strane nesou cetne hnedozelene az 

 svetle hnede supinky a vläsky, mezi nimiz nacbäzi se nepravidelne, vzäcne 

 kdy do jedne, po pf ipade i dvou fad v stfedu srovnanä archegonia. Tato 

 nemaji zädueho obalu kolem sebe vyvinuteho ä take mlady sporogon 

 chränen jest toliko kalyptrou. Tato jest velkä, z mnoha vrstev bunek 

 slozenä, masitä, na povrchu papillosni nebo huste krätkymi vläsky po- 

 krytä; na basi nese casto supinky identicke s okolnimi, jez pokryvaji 

 povrch vetvicky. Nezfidka najdeme u vrcholu i uschle sousedni, neoplo- 

 zene archegonium; z toho vidime, ze cepicka jest nejen byvalä stena oplo- 

 zeneho archegonia, nybrz ze na tvorbe jeji ücastni se i ostatni pletivo 

 stelkove (calyptra thalamogena). Tobolka zdvihä se na dlouhem, hyalin- 

 nim stetu, jest podoby podlouhle vejcite, kastanove hnedä a v cas zralosti 

 pukä ve ctyfi lancetovite, na hofenim konci tupe, na okraj vne se ohy- 

 bajici chlopne. Steny jsou dvouvrstevne; bunky obou vrstev maji na- 

 mnoze odchylne ztlusteniny stenove. Spory json kulovite, drobne a jemne 

 bradavcite. Elatery dlouhe, k obema koneüm znenähla ztencene a oby- 

 cejne jen jedinou sirokou spirälou vytnzene; byvaji dlouho stetickovite 

 sefazeny na vnitfni strane hofejsi spicky chlopni na elateroforeeh, ktere 

 tu tvofi krätky sloupek. 



Vegetativni rozmnozoväni deje se dvoubuneenymi rozmnozovacimi 

 telisky, ktere vznikaji v epidermälnich bunkäch (blizsl viz str. 34). 



Rod Aneura v nasem rozsahu byl vymezen az teprve r. 1822 Du 

 Mortierem, ackoliv jednotlive jeho druhy (jmenovite A. pinguis) jiz nej- 

 starsim botaniküm byly znämy; s vyobrazenimi jejieh setkäväme se jiz 

 u Raye, Micheli-ho (T. 4. fig. 2 pode jmenem Marsilia media, pinguis) 

 a jinych starsich autorü. Linne znal toliko druhy A. pinguis a A. multi- 

 fida, ktere zahrnoval v rod Jungermannia. Teprve r. 1820 Raddi od- 

 delil prvni v samostatny rod Roemeria, o rok pozdeji oznacil pak tyz 

 druh Gray jako rod Riccardius. Lee pokusy tyto, jakoz i pfesnä dia- 

 gnosa Du Mortieorva byla zapomenuta, a näsledujici botanikove jako 

 Lindberg (1829), Ekart (1832) bud druhy fadi po zpüsobu Li'nneova v stary 

 Micheliho r. Jungermannia, a nebo popisuji rody nove. Tak Corda po- 

 cital druhy tohoto rodu v souhlasu s Neesem jednak v rod Metzs;eria, 

 jednak v Sturmove Flore rozeznäval jeste dva nove rody Trichostylium 

 a Sarcomitrium. Hübener (1834) naproti tomu zahrnul vsechny druhy 

 pospolu s r. Pellia, Mörckia i Blyttia v jediny rod Gymnomitrion. Teprve 



