186 



Stelka hnedozelenä, silne masita, hvezdovite vetvena s vystoupavymi 

 kaderave vlnitymi okraji; v prostfed jest 12 — 14 vrstev silnä, okraje 

 mä dvou- az tfivrstevne. Na vlhkych mocälech lesnich dosti roz- 

 sifena. 



var. denticulata Nees, Naturg. III. 1838 p. 428. Stelka üzce pentlicovitä, 

 svetlezelenä, jednoduchä nebo mälo vetvena, s okraji rovnymi, plo- 

 chymi, drobounce lalocnate zafezävanymi az zubatymi; v prostfed 

 jest stelka 8 — lOvrstevnä, okraje jsou dvouvrstevne. Epidermälni 

 bunky jsou üplne ploche. Na velice vlhkych mistech, casto v sou- 

 vislych skuoinäch anebo i jednotlive mezi mecbem; zvläste hojnou 

 jest na lesnich mokfadlech podhorskych a raselinäch. 



f. calcarea m. f. n. Stelka jest siroce stuzkovita, zlutozelena, prosvitava, 

 s rovnymi celymi okraji; ve stfedu 6 — 10 vrstev silna, okraje dvou- 

 vrstevne. Charakteristickä rostlina pro kraje vapenne; v okoli praz- 

 skem jest hojnä na tufech väpennV'eh i bfezich potückü v panvi 

 silurske. 



f. angustior Hooker, Brit. Jungerm. 1816 tab. XL VI. f. 6. sec. Müller, 



Leberin. 1907 p. 332. Syn.: Jungermannia pinguis f. angustior Hooker 



1. c; A. pinguis ß 2. fasciata Nees, Naturg. III. 1838 p. 429.; Gymno- 



mitrion pingue var. angustatum Hübener, Hepatieol. germ. 1834 p. 41. 



Jungermannia gypsaeea Schleicher teste Lindberg, Synopsis p. 98. 



Stelka uzounkä (1 — 1'2 mm), cärkovitä, jednoduchä, nanejvys jen 



na koncich spofe vetvitä, s okraji celymi, plochymi a rovnymi; ve stfedu 



jest 7 — 10 vrstev silna, okraje jedno- az dvouvrstevne. Roste ponofena 



pod vodou. Jest to jen promenliva forma vodni, casto z normälni se vy- 



vinuvsi, takze nezfidka muzeme i stanoviti souvislost stelky se starsimi 



normälnimi oddily. 



A. pinguis jest pravym kosmopolitou pfichäzejic nesmirne hojne 

 vsude na vlhkych mistech po celem svete, hlavne ale jen v nizinäch a 

 nizsich pahorkatinach; nad 1500 — 2000 m skoro vübec nestoupä. Jest ne- 

 obycejne menlivou, takze nachäzime v rozmanitych knihäch hepatikolo- 

 gickych celou fadu odrüd popisovano; sestavili jsme jen pfehledne nej- 

 dülezitejsi a die naseho mineni nejlepsi. Nejstälejsi odrüdou zda se nam 

 byti nase varieta, nebof nepodafilo se näm nikdy nalezti nejake pfe- 

 chody k druhym: jest dobfe charakterisovana jiz svoji sedozelenou bar- 

 vou a zvlästnim leskem podminenym silne vypuklymi bunkami epider- 

 mälnimi. Tyto dva znaky züstävaji konstantnimi i kdyz jest rostlina delsi 

 dobu ve vetsi vlhkosti pestovana a stelka tvar svüj üplne pozmenila. 



Aneura fusco-virens Lindberg, jiz Loeske, Warnstorf i jini pfi- 

 znävaji pravo druhove, jest jen bezvyznamnou formou, nebof rozdilne 

 znaky jeji od A. pinguis (tlustsi, 12 — 14vrstevnä stelka, hnedozelenä 

 barva) jsou tak minuciosni a menlive, ze naprosto k obraniceni druhu 



