191 



sieh domäcich druhü, bräti za konstantni Charakter systematicky, nehlede 

 ani k tomu, ze velmi casto jest stanoveni techto okolnosti nesmirne ob- 

 tizne, zvläste tarn, kde stelka jest huste vetvenä a znacne kfehkä. Zbyvä 

 tedy ze vsech techto znakü jedine ono podivne prohnuti stelky, näsledkem 

 jehoz pficny jeji prüfez jest vyznacne polomesicity, a cervenohnedä barva 

 spor, ktere by ponekud odlisovaly A. incurvata od A. sinuata; spory 

 vsak u A. incurvata velice casto byvaji i tmavohnecle, nekdy i svet 

 lejsi, takze se sporäm typicke A. sinuata üplne rovnaji. A prohnuti 

 stelky zdä se näm sotva dostacitelnym znakem k rozeznäväni dvou druhü ; 

 nekdy byvä i typickä A. sinuata take, ovsem ze jen melce, nepatrne, ni- 

 koliv tak vyznacne jako A. incurvata, prohnuta. Proto klademe ji jen 

 jako odrüdu k A. sinuata. Zajimavo, ze dosud var. incurvata byla nale- 

 zena pouze v Evrope, kde casto pf ichäzi jen v Skandinavii a'Svedsku, kdezto 

 z ostatnich zemi znäma jsou ojedinelä stanoviska. 



Schiffner a v nejnovejsi dobe Macvicar uznävaji jako samostatny 

 druh, paralellni ku A. sinuata, Lindbergem r. 1879 popsanou A. major 

 (sub Eiccardia). Druh tento vsak nelisi se vübec nicim od naseho A. si- 

 nuata. Die studii Schiffnerovych (Lotos 1900, Oester. bot. Zeitsch. 1906) 

 a podrobneho rozboru Macvicarova lze vsechny rozdily mezi oberna druhy 

 shrnouti takto: stelka u A. major jest zpravidla 3 cm dlouhä, 1 — 1'5 mm, 

 sirokä, svetlezelenä, mnohem tenci (v prostfed jen 5 vrstev bunecnych), 

 obycejne jen jednoduse zpefene delenä, a vetve jsou vzdy na koncich 

 stejne siroke, nikdy ne rozsifene; vnitfni vrstva steny tobolkove mä jen 

 nezfetelnä vytuzovaci vläkna, vnejsi vrstva jest vsak vzdy se silnymi, 

 zfetelnymi polokrnhy. Pokud se tyce znakü uvädenych Schiffnerem 

 o stelce, neni tfebä ani pfipominati, ze vsechny tyto znaky pfichäzi i na 

 rüznych individuich A. sinuata; i nerozsifene konce vetvi, jez Schiffner 

 za obzvläste vyznacne pro A. major uvädi, pfichäzi präve tak casto u A. 

 sinuata, jako i jednoduse zpefenä stelka, kterä i u typicke A. sinuata 

 byvä rovnez jen 5 vrstev, ano i 4 — 3 silnä. Rozdily v stavbe tobolky 

 nejsou vlastne zädne, nebof jak jiz Boulay (1904 p. 174.) upozornil, Schiff- 

 nerovo udäni, ze vnitfni stena sporogonu u A. sinuata nemä vübec zäd- 

 nych vytuzovacich vläken, kdezto u A. major jsou tyto vzdy mohutne 

 vyvinuty, zaklädä se na omylu vzniklem patrne tim, ze Schiffner ohle- 

 däval jen nedostatecne vyvinute sporogony od A. sinuata. A. sinuata 

 jest pry vyhradne hj'drofytem jen ve vode rostoucim, kdezto A. major 

 vybirä si mista sussi; lec ani tento üdaj Schiff nerüv neni sprävny, nebof 

 A. sinuata velice casto, jak ostatne jiz sprävne Müller (1907 p. 340.) po- 

 dotykä, tez i na sussich stanoviskäch se vyskvtä, a submersni zivot u ni 

 naprosto neni pravidlem. Z techto düvodü jest patrno, ze mezi A. si- 

 nuata a A. major zädnych faktickych rozdilü nestävä, a ze obe rostlinky 

 jsou naprosto identicke. 



A. sinuata byvä casto zamenoväna s ostatnimi druhy, ale tltistä, 

 po cele sifce neprüsvitnä a nepravidelne zpefene delenä jeji stelka ihned 

 ji vzdy oznacuje. 



