219 



Syn: Jungermannia Blyttii Moerck, Fl. Dan. 1830, XXXIV. p. 4. 

 Gymnomitrion Blyttii Hübener, Hepaticol. germ. 1834 p. 44. 

 Diplomitrion Blyttii Corda, Deutsehl. Jungerm. in Sturm Fl. 1835 p. 126. 

 adnot. Nees u. Flotow, Reiseber, in Beibl. z. Flora 1836 I. p. 59. 

 Diplolaena Blyttii Nees, Naturg. 1838 III. p. 339. 

 Cordaee contorta Nees, Reiseber, in Beibl. z. Flora 1836 T. p. 59. 

 Blyttia Mörekii Gottsche, Nees, Lindenberg, Synopsis 1844 p. 474., Hahn, 



Leberm. Deutschi. 1894 p. 62. 

 Moerckia norvegica Gottsche in Gottsche-Rabenhorst, Hep. eur. exsic. 

 1860 no. 121., Limpricht, Kryptogamenfl. Schles., 1876 p. 325., Ste- 

 phani, Deutschi. Jung. 1879 p. 63. fig. 120., Sydow, Leberm. 1882 

 p. 67., Dedecek, Mechy jatr. 1883 p. 32., Leberm. 1886 p. 26., Vele- 

 novsky, Jatrovky 1903 p. 5., t. IX fig. 10. 

 Dilaena Blyttii Du Mortier, Hep. eur. 1874 p. 138., Husnot, Hepaticol. 

 gal. 1875 p. 73., tab. XL fig. 125., Boulay, Hepatiques 1904 p. 168, 

 Lacouture, Tableaux 1905 p. 61., tab. XXX. 

 Pallavicinia Blyttii Lindberg, Musci scand. 1879 p. 10., Kaalaas, Leverm 

 Norg. 1893 p.' 451., Pearson, Hepaticae 1902 p. 438., tab. CXCIV., 

 Migula, Kryptogamenfl. 1904 p. 424, tab. LV. fig. 11. 

 Calycularia Blyttii Stephani, Species hep. 1900 I. p. 360. 



Bidke, trsnate, svetlezelene povlaky upominajici vzhledem 

 i velikosti na drobnejsi Pellii. Stelka plazivä, pentlicovita, 1 — 2'5 

 cm dl., 5 — 10 mm sir., jednoduchä neb na konci krätce vidlicnate vetvenä, 

 jen slabe lesklä; okraje prüsvitne, mirne vzhüru vyhnute a kadef ave 

 zvlnene. Na svrchni s träne stelky jsou ve stfedu v nepravidel- 

 nych fadäch huste sestavene kolme listky az 1 mm vys., 0'5 

 az 2 mm siroke; jsou tvaru nepravidelne vejciteho az obdelnikoveho, a 

 maji okraje nestejne, melce lalocnate. Stfedni zebro jest kylnate 

 na spodu vynikle a nese cetne cervenohnede az rezave, pod mikro- 

 skopem kräsne zlatozlute rhizoidy. Pficny prüfez jest trojühel- 

 nikovy; stfedni zebro, v prostfed 20 — 25 vrstev silne, pfechäzi pozne- 

 nähla v tenke, kfidlovite boky, epidermälni bunky jsou tenkostenne a 

 mens! nez bunky zäkladniho pletiva, jez mivaji casto steny slabe v ro- 

 zich ztlustle. Ventralni supiny jsou jemne, vlaskovite, hyalinni a 

 zähy pomijive. 



Dvoudomä. Samci rostlinky uzsi, mens! nez samici, se stelkou 

 vzdy jednoduchou, nesouci na svrchni strane pfi konci seskupene drobne, 

 okrouhle, na spicce tupe dvou- az tfilalocne supinky, skryvajici ve svem 

 üzlabi vzdy po jedinem velikem antheridiu. Samici rostlinky jsou statne, 

 a nesou na povrchu pfi spicce 1 — 2 skupiny archegoniove, chränene vy- 

 znacnymi obaly. Kaiich jest siroky, hruskovite vakovity, az 

 5 mm dlouhy, o stenäch silnych (dole 4 — 5 vrstev bunek, nahofe 2 — 3 

 vrstvy), bledezelenych; jest podel zfetelne fäsnaty a pfi sirokem üsti 

 hrube zubaty s ükrojky dovnitf ohnutymi. Involucrum tvofeno jest 



