223 



pravidelne dichotomicky vetvenä, veliee jemnä a prüsvitnä, mä zfetelne 

 stfedni zebro, ktere vynikä na spodni strane jako ostry kyl; 

 okraje slelky jsou üplne rovne, nanejvys slabe zvlnene, nikdy vsak 

 nejsou kadefave. Povrch stelky jest matny, hladky, a jen u rostli- 

 nek samcich nese supinky. Pficny prüfez jest trojühelnikovy, vprostfed 

 toliko 10 — 14 vrstev tenkostennych bunek silny, s mirne uklonenymi stra- 

 nami, jez znenähla pfechazeji v kfidlovite, siroke, jednovrstevne boky. 

 Rbizoidy jsou huste, bile neb spinave zabnedle. Venträlni supiny vläs- 

 kovite, byalinni a nezfetelne. 



Dvoudomä. Samci rostlinky maji stelku uzsf, jednodncbou neb jen 

 mälo vetvenou, s okraji slabe zvlnenymi; na svrchni strane jeji jsou 

 cetne, okrouhle, naokrajich zubate stfihane, supinkovite 

 listky, vice mene huste v jedne, casto i dvou fadäch za sebou na stfed- 

 nim zebru sefazene a antheridia kryjfci; tato stoji nejcasteji jednotlive 

 v üzlabi listkü, jsou kulatä a krätce stopkata. Samici rostlinky maji si- 

 rokou stelku s okraji üplne rovnymi a na svrchni strane üplne hladkou 

 a jen ku spicce na stfednim zebru nesouci obaly, jez skryvaji skupinu 

 15—20 velikych archegonii. Obal dospeleho sporogonu jest vyznacne dvo- 

 jity: Kaiich jest välcovity, z üzke base nepatrne ke konci rozsifeny, 

 4 — 5 mm dl., a pfi üsti jemne zoubkaty. Zäkrov slozen jest z mnozstvi 

 supinkatych listkü do kruhu sestavenycb, hluboce tfisnitycha ba- 

 semi navzäjem srostlych. Cepicka jest jemna, kratsi kalicha. Tobolka jest 

 tvaru protähle vejciteho az skoro välcoviteho, 1 mm sir., 2 — 2 "5 mm dl., 

 barvy cervenohnede; stet hyalinni 3 — 4 cm dl. Stena tobolky jest 3—4 

 vrstevnä, stejneho slozeni jako u druhü pfedchazejicich. Spory kulate, 

 cervenohnede, 35 — 40 « v prümeru, maji na povrchu huste spletene, nizke 

 exosporove listny, jez na okraji se rysuji jako siroke, krätke papilky. 

 Elatery jsou välcovite, jen nepatrne ke koncüm süzene, 8 — 10 fi siroke, 

 300 — 400 fj. dl., s dvemi üzkymi, rudohnedymi spirälkami. Plody pfinasi 

 hlavne v kvetnu. 



Pfichäzi vzäcne na vlhkych bafinatych mistech v rovinäch i ve 

 vyssich polohäch horskych; zvlaste pry vyhledavä jilovity, vapnem bo- 

 haty substrät. Jest rozsif ena po cele Evrope, vsude ale nanejvys vzäcnä. 

 V Cechäch sbiräna jen na mokfadlech mezi Blaubauden a hfbetem Stud- 

 nicni Hory v Krkonosich (Schiffner). Säm jsem ji v pfirode nesbiral; 

 obräzek a popis provedeny podle ziveho materialu, laskave mne feditel- 

 stvim c. k. bot. zahrady v Cernovicich zaslaneho, a doplneny die üdajü 

 literatury. 



Staräimi botaniky Neesem a Cordou jiz rozeznävane oba druhy 

 M. Flotowiana i M. hibernica byly novejsimi spojovany dohromady v je- 

 diny druh M. hibernica, az teprve r. 1899 Warnstorfem (Miscellen atd. 

 p. 14.) a 1900 Schiffnerem opet rozdeleny. Habitueine se oba druhy lisi 

 od sebe znacne, ackoliv v ostatnich svych cästech nevykazuji tak ostrych 

 rozdilü. M. hibernica mä daleko uzsi stelku, okraje rovne, trojübelnikovy 



