232 



duse pravidelne dichotomicky vetvene, o bunkach stelkovych 30 X 35 // 

 a se zebrem 5 — 6vrstevnym; na spodu maji jen spore, jemnechloupky. 

 f. violacea (Hübener) K. Müller, Leberm. 1907 p. 348. Syn.: Jungerman- 

 nia violacea Acharius, in Weber u. Mohr, Beiträge z. Naturk. 1805, 

 I. p. 76., tab. T. f. 1. Schwaegrichen, Hist. musc. hep. prodr. 1814 

 p. 39., Weber, Hist, musc. hep. prodr. 1815 p. 100. Lindenberg, Syno- 

 psis 1829 p. 95. Echinomitrion furcatum ö. violaeeum Hübener, 

 Hepaticol. germ. 1834 p. 47. — Habitem pqdobnä üplne pfedeslym, ale 

 celä rostlinka kräsne modro- az fialove zelena. Dosti fidkä forma, 

 snad take delsim lezenim v herbäfi vznikajici. 



Metzg. furcata jest velmi obecnou jatrovkou, hojne po cele nasi 

 vlasti rozsifenou; jest pravdepodobne kosmopolitem, nebof nalezena byla 

 na nejrüznejsich mistech zemekoule. Neni vyberavou v substratu: tvofi 

 povlaky na hole zemi, mezi mechem, na skaläch, roste casto i na küre 

 stromü (jmenovite bukü) a stoupä z nizin az vysoko do hör. V souhlase 

 s touto menlivosti substratu souvisi i nesmirnä bohatost forem, ktere 

 jedna do druhe pfechäzeji, takze nelze zde o nejakych varietäch, ktere vse- 

 obecne hepatikologove popisuji, vubec hovofiti. Napadnä jest zvläste 

 zmena barev, jez rostlinky vykazuji od modrozelene ( — o niz se Boulay 

 naprosto chybne domnivä, ze zavinena jest symbiotiekymi C'yanophyeemi!) 

 az do zlutozelene a skoro chromove zlute a fialove; pravdepodobne bude 

 okolnost tato souviseti se slozitymi pochody biochemiekymi, näm vsak 

 dosud nejasnymi. 



Byvä velmi casto zamenoväna s M. conjugata, od niz se v nekte- 

 rych formach skutecne tezko rozeznävä; rozdily mezi ob§ma viz na str. 237. 



37. Subspec. Metzgeria hamatiformis m. subspec. >i. 



Syn.: Metzgeria conjugata Lindberg var. elongata (Hooker) Velenovsky, 



Jatrovky 1903. III. p. 12. 



M. furcata var. frutieulosa (Dicks.) Macvicar, Stud. Handb. of 



brit. Hep. 1912 p. 59. ex p. 



Huste, tuhe, zlutozelene, slabe lakove leskle trsy nebo vysoke 

 povlaky. Stelka pentlicovitä, 0*8 — 1*5 mm sir., 1*5 az 3 cm dlouha, jed- 

 noduchä neb jen nanejvys spofe vetvena; vetev vsak jiz nikdy se dale 

 nevetvi, nybrz s matefskou znacne do delky dale roste. 



Na o k r a j i c h jest stelka h 1 u b o k o d o v n i t f s v i u u t a. okraje 

 ale jinak jsou rovne, tuhe, nelalocnate a parallelne se stfednim zebrem 

 probihajici. Stfedni zebro jest silne, mohutne, 100— 120« siroke, 

 na oficnem prüfezu ellipticne, na svrehm strane plose, na spodni silne 

 vypukle, a slozene ze 6 — 7 vrstev bunek rozlisenych v zevni kor- 

 tikal ni vrstvu o bunkach podlouhlych, splostelych, 40 — 45 ,« dl., 20 az 

 25 ii vys. a obklicujicich na svrchni strane v poctu zpravidla jen tri, na 

 spodni ctyf, vnitfni vrstvy medulärni, jez maji bunky drobuejsi, ten- 



