239 



ve stfedu na svrehni strane stelky v fade nepravidelne uspofädanych. 

 Samici rostlinky jsou statnejsi, maji stelku plochou, rozprostfenon, na 

 okrajick hrube lalocnatou a nesou na konei stelky skupinu archegonii 

 sestaveaych v melke jamce. Kolem oplozeneho archegonia vzrüstä rychle 

 okolni pletivo, takze toto jest zähy do stelky ponofeno a ve smeru zebra 

 vznikne velkä podelnä vakovitä dutina uzavirajiei embryo; mlady sporo- 

 gon, obaleny jemnou, hyalinni cepickou protrhävä dutinu na spicce stelky 

 a vynikä pak z ni ven, nesouc obycejne jeste ütrzky cepieky sebou. Stet 

 jest hyalinni, slabe nazelenaly, 2 — 3 cm dlouhy, na basi znacne tlusty a 

 ke konci znenähla se ztencujici. Tobolka jest vejcitä, cervenohnedä, 1'3 az 

 2 mm dlouhä a pukä v eas zralosti pravidelne ve ctyfi, zfidka vice po- 

 delnycb ehlopni; na basi mä tobolka nizky val, jako krätky, masity li- 

 mecek dolü ohrnnty a z kompaktnibo, parenchymatiekeho pletiva sestä- 

 vajici. Steny cblopni jsou tri- az ctyrvrstevne; bunky vnejsi vrstvy jsou 

 velke a maji steny silnymi listnovitymi anebo uzlovitymi ztlusteninami 

 vytuzene, bunky vrstev vnitfnich jsou tenkostenne, male a vcas zralosti 

 mizici, takze zralä, otevfenä tobolka mä steny zdänlive toliko jednovr- 

 stevne. Spory jsou zlutozelene, hranate kulate, na povrchu drsne, 35 az 

 45 ,« v prümeru majici. Elatery jsou 120 — 250 ,« dlouhe, 8 — 10 [i siroke, 

 po cele delce stejne tluste a maji 2 — 4 siroke, jasne zlute spirälky. Na 

 basi tobolky vycnivaji dovnitf dlouhe, protähle, tu a tarn nedokonalou 

 spirälkou opatfene bunky, pfedstavujici rudimentni elaterofory. Pohlavni 

 orgäny jsou vyvinute zähy z jara, plody zalozeny jiz v lete, ale teprve 

 pfistim jarem v bfeznu neb dubnu dozrävaji; nez plody patfi k velikym 

 vzäcnostem.*) 



Vegetativni rozmnozoväni deje se zvlästnimi telisky mnohobunec- 

 nymi, jez tvofi se ve velkych lahvicovitych, dlouze krkatyeh 

 nädrzkäch, uprostfed zebra na konci sterilnich stelek vzdy se nachazejicich 

 a pouhym okem dobf e viditelnych. Vedle toho tvofi se na povrchu stelky 

 poblize jejiho konce drobounke, zelene hvezdicovite supinky, jez lehce 

 odpadävaji a na pfiznivem miste v novou stelku vzrüstaji. Teliska pfe- 

 zimuji a klici az teprve pfistim jarem, kdezto supinky slouzi hlavne 

 k rozmnozoväni rostlinky po dobu letni na stanovisku a nejblizsim jejim 

 okoli. 



Rod tento jest monotypicky, majici jen jediny, po cele severni polo- 

 kouli v mirnem päsmu vseobecne rozsifeny druh: 



39. Blasia pusiila Linne, Species plant. 1753 II. p. 1138. 



Schmidel, Dissert. de Blasia 1759., Hedwig, Theoria gen. 1798 p. 191, 

 Weber-Mohr, Taschenb. 1807 p. 437., Schwaegrichen, Historia musc. hep. 

 prodr. 1814 p. 36., Weber, Hist. musc. hep. prodr. 1815 p. 114., Sturm, 



*) Säm jsem plodnou Blasii v pfirode jeste nesbiral; popis pofizen na zä- 

 klade berbäfoveho materialu, a doplnen üdaji z literatury. 



