262 



kte'ry vytrvävä dlonho po rozpuknüti tobolkyjako kfivolaky vläsek mezi 

 chlopnemi. Vnejsi vrstva steny tobolkove sesüiva z protählych, tenko- 

 stennych bunek, opatrenych chloroplasty a mä prave prüduchy obdane 

 dvemi bobovitymi bunkami sveracimi; nekdy nalezaji se prüduchy az ve 

 druhe vrstve, takze jsou ponofene, stejne jako casto na tobolce mechü 

 se vyskytä. V cas zralosti pukä tobolka v hofeni sve cästi v podelnych 

 ryhach ve dve 'chlopno; na basi vsak sporogon v meristematicke vrstve 

 dorüstä. Spory jsou tetraedricke, nekdy zaokrouhleue a na povrchu 

 byväji vzdy rozmanite bradavcite az jezate ostnite. Mezi sporami nale- 

 zaji se u nasich druhü vzdy pseudoelatery; jsou to jeduo- neb dvou- 

 bunecne, hranolovite, kostkovite, rozmanite ohnute ütvary jen spofe list- 

 nami vytuzene. U nekterych druhü cizozemskych pfiehäzeji ale prave 

 mrstniky opatfene spirälkami. 



Vegetativni rozmnozovani deje se u nekterych druhü (Anth. laevis, 

 A. dichotomus) pomoci zvlastnich hlizek, ktere se tvofi na koncich sla- 

 hounovitych, kratkych vybezkü ze spodu stelky; hlizky jsou obdäny 

 vrstvou nizkych bunek s blanou siluejsi, na povrchu pokryty jsou huste 

 rhizoidy a obsahuji uvnitf cetne reservni latky, takze mohou dele odpo- 

 civati. Pozdeji hlizky se od stelky oddeluji a vodou daleko jsou roz- 

 uaseny; jak se zdä, klici teprve po delsi dobe odpocinku, jsouce urcenj 

 k pfetrväni dob.y vegetaci nepfiznive. Zdali shluky plasmy, nekdy v bun- 

 käch na svrchni strane stelky se tvoficf, urceny jsou k vegetativnimu 

 rozmnozovani, jako dvoubunecnä teliska na povrchu stelky r. Aneura 

 v bunkäch vznikajici, jest dosud nerozfeseno; tvrzeni Lotsyho (II. 1909 

 p. 64.) o skutecne funkci techto ütvarü, jedine na neüplnem vykresu 

 Hofmeisterove se zaklädajici, jest pfi nejmensim odväzne. 



Rod Anthoceros cita die Schiffnera 79 druhü, die Campbella pouze 

 20 (po odtrzeni r. Megaceros; viz Lotsy Vortr. II. 1909 p. 61.) rozsife- 

 nych po eele zemekouli; v Evrope pfichazi 9 dr. Jsou to vesmes rostliny 

 mesofilni, rostouci na hole, vllike püde. Neni snad druheho rodu jatrovek, 

 jemuz by bylo venovano tolik praci, jako r. Anthoceros; pfeväzna vet- 

 siua badatelü zabyvala se vsak jen anatomii a ontogenii techto zajima- 

 vych jatrovek (Mohl, Mettenius, Nägeli, Schacht, Hofmeister, Waldner, 

 Janczewski, Grönland, Leitgeb, Strasburger, Lang, Hook, Davis, Camp- 

 bell, Lampa a j.), kdezto systematicke studium bylo zanedbäväno (pouze 

 pnice Gottscheho, Stephaniho, Douina). 



A nalytieky p r e h 1 e d c e s k y c h d r u h u r. A n t h o c e r o s. 



1. Spory zlute, na povrchu jemne bradavcite. Tobolka na zralem konci 

 zlutozelenä A. laevis L. str. 263 



2. Spory cerne, na povrchu jezate ostnite. Tobolka mä konee cernave, 

 spinave cernozelene: 



a) Stelka s okraji na obvodu vystoupavymi, kaderavymi, hluhoko 

 lalocnatymi. Antheridia v jamkäch jen po 2 — 5 ve skupine 



A. punctatus l. str. 264 



