18 



prase divoke. Co uvädi dr. J. N. Woldfich jako Sus sp. Sus europaeus L. 

 Sus palustris Rütim. spadä vesmes sem jako zcela mlada individua allu- 

 vialniho zdomäcneleho prasete divokeho. 



Az do tech casü, kdy pocaly si kruhy hospodäfske bedliveji vsi- 

 mati plemeniva a vyberu, siicastriovalo se na odehovu domaeich prasat 

 evropskych, ale Jen v jizni Evrope prase druhu Sus vittatus a na tato tri 

 plemena bylo mozno rozdeliti i plemena vsech domaeich prasat evropskych, 

 ackoli se vyvinuly z nich rozmanite räzy krajinne vlivem podnebi, rüzneho 

 zpfisobu chovu a pod. 



V püvodnim tvaru doehovalo se az do dueska uz jen malo plemen 

 dobytka vepfoveho. 



Na puvodui divoke jjrase upominä nejcisteji jeste velke prase 

 halicske, velkouche prase marsove; nase ceske prase uz davno 

 pozbylo sve cistoty püvodni, ac i po kr izeni s prasete m bavorsk^rn 

 amisenskym melo jeste dosti püvodniho charakteru prasete divokeho, 

 ale pozbylo ho kfizenim hlavne s plemen y anglickymi, v niehz 

 koluje krev vsech tri zäkladnich plemen evropskych. 



II. Bu noselenodontia. 



2. Celed': Anthracotheridae. 



Vymfelä celed' kopytnikü s iiplnym bunolophodontnim chrupem 



(1 I 4 i0> ctyfprstymi okoncinami, na nichz postranni prsty byly kratäi 



a slabsi, jejiz nejstarsi zbytky vyskytuji se v eocaenu, hlavni rozsifeni 



spadä do oligocaenu a doba vymfeni do miocaenu, 



^L^fc. 'Ä hlavni pak rozsifeni na üzemi evropske. (Die Zittla). 



Podöeled Anthracotherinae. 



!.' I Zittel shrnuje definici jeji v petihrbolych svrdi- 



^Bta^^^r uich molärach, z kterych petihrbolü jsou tri v pfedni 



^^^^ polovine zubu a vnitfni hrboly jsou casto jeste konicke. 



Obr. 8. Anthraco- V literatufe uvadeji se dosud z Cech jen tyto zbytky: 

 therium sp. Pha- 



laug. II. Z Pro- „ . 



kopovy saehty u 6. Anthracotherium Cuvier. 



Mostu (60 m pod , nhl . s > 



uhlim). Nepatrne (UD1 - öj 



vetsi nez orig. Udäni toto opira se o dva nalezy: jeden Suessuv 



(Verhandl. d. k. k. geol. Reha. 1863), druhy Puehsüv 

 (Verh. d. k. k. g. R. 1879). Prvni je pouhä spicka spicäku, kterou mel ))ri- 

 lezitost ohledati Schlosser (Anhang v Laubeove Synopsis der Wirbeltier- 

 fauna str. 77) i take Teller, jenz z teze lokality — v cedicovych tuffech 

 v sousedstvi kadanske zelene hlinky u Ühosfan — , take praemolaru 

 spodni relisti uvädi, a skutecne za Anthracotherium poznävä. 



