65 



Je vsak i tak zjevno, ze diluvialni pratur bylo robustni a mobut- 

 nejsi zvife nezli zubr a ze pokoleni jeho af jiz vlivem domestikaee nebo 

 vlivy lokälnimi a snad i vlivem miseni krve cim däle vice se seslabuje 

 a slabsimu bisonu se vyrovnävä. Je ostatne pravdepodobno, ze temuz 

 pochodu podlebä rnensi merou i nezdomäcnely, ale stäle vice obmezo- 

 vany bison. 



Bylo by zapotfebi mnohern rozsäblejsino materialu srovnavaciho, 

 nezli jaky mäm po ruce, aby se prokäzalo, jaky vliv na ütvar a mo- 

 butnost tecbto kosti mä poblavi. Lze pf edpoklädati, ze slabsi stavba kostry 

 krav a silnejsi kostra bykü maji tu rovnez svüj vyznain; ve srovnä- 

 vanem materialu je pohlavi jen zfidka bezpecne vyznaceno, coz ovsem 

 srovnäväni velice cini obtiznym a nejistym. 



Ostatne i nektere bistoricke zminky podporuji näzor o praturech, 

 ktery jsme z pozoroväni sveho ziskali. 



»Zvifata postavy i barvy bykü, ale skoro tak velkä jako slon« — 

 tak popisuje Caesar v »Bellum gallicum« pratura, jejz jeSte ve stfedni 

 Evrope jako zvife nezkrocene zastihl. Lebka nalezenä v Brambergu se 

 tfemi ranami od kopi, dosvedcuje, ze v tomto stavu existovalo zvife to 

 ve stfedni Evrope jeste ve stoleti XII., ale pozdeji uz nenalezäme lec 

 stopy zvifete zkrocenebo, jez dalo näm uzitkovy skot. 



Kolem r. 1000 po Kr. pecene z divokycb koni a divokych turü by- 

 vala na jidelnim listku klästernikü v St. Gallen ve Svycarsku, jak jsou 

 o tom urcite zäznamy a lebky ulovenycb praturü byvaly upeviioväny na 

 radni domy mest nemeckych, kde jeste pet stoleti pozdeji (na pf. v Mo- 

 huci a Wormsu) se nalezaly. 



U zemedeleü Slovanü v Cecbäcb byl asi pratur mnobem dfive zdo- 

 mäcnelym zvifetem nezli v Nemecku, jak o tom legendy a historicke 

 zkazky (o sv. Väclavu, sv. Prokopu) svedci. 



Plemena pratura Bos primigenius. 



Jiz v diluviu jali se autofi rozeznävati tfi plemena pratura: Bos 

 primig. trochoceros, Bos primig. frontosus a Bos primig. brachyceros. 



Rütimayer (Naturl. Gescbicbte des Rindes), jenz dfive plemeno 

 trocboceros za konstantni formu uznäval, brzy seznal, ze teto forme ne- 

 nälezi titul zvlästnibo plemena, nybrz ze jednä se tu jen o individuellni 

 variaci typickycb forem Bos primigenius, jejiz rozdily skoro jen obme- 

 zuji se na ütvar robü, ktere i u vsecb jinycb bovinü zvläst se zfetelem 

 na'pohlavni zmeny v kostfe se vyskytuji. 



Stiblejsi roby, näpadnejsi nästavce jejicb, üzke celo a malo vystu- 

 pujici ocnice, ktere jsou charakteristicke pro domnele plemeno trochoceros 

 jsou take cbarakteristicke pro krävy vübec, ac nikterak neni vylouceno, 

 ze se mohou vyskytnouti i u bykü. 



Mnobem dülezitejsi a odlisnejsi jsou drube dve formy. 



5 



