66 



Z tech plemeno ßos primig. frontosus poklädänö byti miize za 

 opravnene plemeno püvodniho typu, ktere se stäle vic uplatnuje a pak 

 i do zdomaeneleho dobytka a az do doby recentni pfevädi, kdezto Bos 

 primig. brachyceros povazuji za oznaceni chybne a mäm za to, ze kratko- 

 rohy skot neni plemenem pratura, nybrz je samostatnym druhem. 



Die toho Bos primigenius vyskytuje se jen ve dvou plemenech: 

 Bos primigenius typus, 

 Bos primigenius frontosus. 



Mozno pak fiel, ze Bos primigenius typus je püvodni zvife divoke, 

 Bos prim. frontosus pak plemeno, vznikle jiz za stavu pocätecne, städni 

 domestikace v dobe diluvialni, jak to Rütimayer v »Naturgeschichte 

 des Rindes« II. dil str. 156 sprävne vykladä. 



28a. Bos primigenius typus. Pratur typicky. 



Typicky Bos primigenius, jehoz pfedkove (Bos etruscns Falc) vy- 

 skytuji se v jihoevropskem plioeaenu a jehoz potomci ziji jeste v Inda 

 (Bos indicus s jeho varietami) je mohutny pratur s välcovitymi rohy, 

 mä svrehni molary skoro vesmes delsi nezli sirsi (Rütim.). Dentinovy 

 sloupee zevni steny je zaokrouhleny a nepfecnivä pfes kr idlovite polozene 

 postranni zähyby, takze obe pole zevni steny jsou ponekud konkavni. 

 Vnitfni hranoly zubui pravidelne pulmesicite bez näpadne vystujnijieifh 

 dentinovych sloupkü. Accessoricky sloupek vzdy v obrysu koruny otfeny 

 smerem k zäkladne zubu casto ponekud z obrysu toho vystupuje, nezfidka 

 pak prüfez jeho je lalocnaty. Take praemolary jsou znacne delsi nezli 

 sirsi se zevni stenou silne konkavni a silne vystupujicinii postrannimi 

 okraji. Spodni stolicky üzke a protähle, vnitfni sloupky valcovite, malo 

 vycnivajici; postranni zähyby silne, zevni sloupky pravidelne pulmesicite, 

 accessoricke sloupky jednoduche, nevycnivajici. Praemolary stlacene se 

 silnymi zähyby. IJezäky siroke, lopatovite. 



Z lebky zachovävaji se u diluvialnich zvifat zpravidla jen 6asf 

 patrovä nebo vübec jen ülomek s vetsi nebo mensi cästi chrupu. 



K vzäcnym nälezüm nalezi spodni celisf, kterä die mefeni Rüti- 

 mayerovych dosahuje u dorostleho zvifete delky 465 — 470 mm, pfi cemz 

 ale vyska jeji je znacne nizsi nezli u domäciho skotu a pfiblizuje se zase 

 vysce, jakä se da zjistiti u bisona (za symphysou 34, pfed P^ 43, za M 3 

 70 mm). Tedy i zde se ukazuje to, co jsem vyse jiz vytknul pfi srovna- 

 vacim mefeni metatarsu a metacarpu. 



Z ostatnich casti kostry jsou nejcastejsimi zjevy metatarsus nebo 

 metacarpus, nektery phallang, vyjimecne nekterä z ostatnich kosti okoncin, 

 casteji jen jeji ülomek nebo obratel. 



Z diluvialnich nalezisf nälezeji sem zbytky od sv. Prokopa 

 (obr.59), z Turske Mastale (obr. 63), Generälky (obr. 60), Öer- 

 veneho Lomu u Suchomast (obr. 61), Kalvarieu fteporej, S r b s k e 



