nävati. Nehledime-li k nesnäzim, ktere se näm stavi pfi studiu histqri- 

 ckelio vyvoje rostlinneho krytu (ackoliv otäzku tu müzeme — zäsluhou 

 Partschovou — celkem uspokojive fesiti), temef nepfekonatelne nesnadnou 

 jest otäzka o püvodu, stäfi a smeru sifeni vetsiny nasich druhü a tim 

 i jimi representovanych elementü. Üloha ta stävä se misty pro dnesni 

 dobu pfimou eestou naprosto nefesitelnou, zejmena pokud se tyce cet- 

 nych druhü vysokohorskych, vykazujicich rovnomerne rozsifeni jak na 

 vysokohof ich stf edoevropskych, tak na horäch skanclinavskyeh a v kon- 

 cinäch arktickych. Jsou tyto druliy püvodem v Alpäeh, odkud za doby 

 ledove sestoupily do rovin, aby pak pfi nävratu ledü skandinavskych 

 postupovaly za nimi na daleky sever hledat novou, pfihodnou püdu 

 k osidleni? Ci tfeba kolebku jejieh hledati präve v oneeh koncinäch pül- 

 nocniho slunce? Pronikly tyto typy pfi postupu ledoveovych mas k jihu 

 do stfedni Evropy, aby pak nfi üstnpu ledu jednak opet s nim vrätily 

 se do sve püvodni vlasti, jednak hledaly ütociste na vysokych pohofich 

 stfedni Evropy? To jsou otäzky, ktere ocekävaji sve feseni na zäklade 

 podrobnych srovnävacieh studii, zejmena System atickych, ktere jiz v cet- 

 nych pfipadeeh daly näm odpovecl na mnohe zähadne otäzky, takze mü- 

 zeme k nim pohlizeti s nadeji, ze i v ostatnieh zähadäch pfinesou näm 

 uspokojive rozlusteni. 



Zatim vsak müzeme pouziti jakehos kompromisu. Znäme-li cel- 

 kovy vyvoj krytu rostlinneho, znäme-li historii nekter.ych nasich rostlin- 

 nych typü a k tomu dnesni vztahy ostatnieh typü k faktüm poznan^m, 

 müzeme sjistou praväepodobnosti stanoviti floristicke elementy vyvojove, 

 jez budou näm zäkladem ke studiu vztahü kveteny nasi ke kvetenäm 

 okolnim i ku vykresleni pi^avdepodobne verneho obrazu jejiho vyvoje. 



Na tomto zäklade pokusili jsme se tedy v näsledujicim pfehledu 

 rozvrhnouti rostlinstvo Krkonos na fadu elementü, jez druzi se näm 

 v nekolik velkych skupin: 



Nejstarsim elementem jsou: 



1. relikty tfetihorni. Jsou to pravi mohykäni nasi kveteny. 

 Jsou to svedkove dävnych dob, kdy vecne jaro usmivalo se na nase 

 kraje, kdy sumely tu vzdyzelene duby, kdy pokryvala kraj bujnä kve- 

 tena subtropickä. Ale jest jich jen nekolik mälo tech pametnikü zasle 

 kräsy jara. Drsne podnebi, zavlädnuvsi v dobäch pozdejsich, zapudilo 

 jejieh druhy a tak zbyly näm tu jen tyto nepatrne zbytky. Bylo jim 

 vsak ukäzati se otuzilymi neb schopnymi pfizpübiti se nepfizni klimatu. 

 Nektere sfastne druhy uchräneny byly pfilisneho rusiveho vlivu tim, ze 

 zvolily za svä sidla krytä üdoli neb vyhfäte skäly, kde vzdy jeste do- 

 stävalo se jim dosti ochrany.*) Pfikladem tertiernich reliktü uvädime: 



Hedera helix, Mercurialis perennis (?), 



Asarum europaeuw, Hepatica triloba. 



Öasto pfizpüsobily se typy tfetihorni klimatickym pomerüm tak, ze 

 pouze pfibuzenske vztahy ukazuji, ze nenälezeji do rämee nasi psyehrofilni 

 kveteny, tak velkä cäst nasich Orchideji, Calla palustris, Lilium martagon. 



Blizko stoji reliktüm tf etihornim typy mediterranni, pochä- 

 zejici z teze asi doby, poukazujici vsak jako xerophyty na zäkladni roz- 

 sifeni kol Stfedozemniho mofe. V nasi kvetene zastupuji tuto skupinu 

 pouze nektere mechy, udrzevsi se na skaläch, zejmena väpennych: 



Weisia crispata a Eucladium verMciUatum. 



*) Nejpamätnejsim takovym reliktem jest Hymenophylium tunbridge.nse 

 v krytem üdoli »Uttewalder Grund« v Saskern Svyearsku. 



