31 



za ukonceny, pokud podminky klimaticke nedoznaji tak pronikavyeh 

 zmen, ze by byti nynejsi vegetace v zäkladech bylo ohrozeno. A tak jest 

 elemeat stfedoevropskv dosud dementem mödernim. Jezto pak vlast jeho, 

 stfedni Evropa, objimä näs obvod se vsech stran, jevi se näm opet roz- 

 stepen v drobnejsi elementy, ktere, majiee puvod svüj na rtiznych cen- 

 trecb vegetacnich stfedni Evropy, vykazuji urcite vzäjemne vztahy, takze 

 nelze casto dosti dobfe je rozlisiti. Zminime se.o nieh jednak na konci 

 tohoto odstavce, jednak — pokud jejick centra jsou uzsi (zejmena dosti 

 ostfe vyznacene elementy horske), procez jevi znacny stupeü samostat- 

 nosti — pojednäme o nieh samostatne. 



Element stfedoevropsky vyznacen jest nejmarkantneji rozsifenim 

 svyck vüdcich dfevin. 



Jedle (Äbies pectinata) jest nejräzovitejsim stromern tohoto ele- 

 menta; hranice jejiho rozsifeni temef üplne se kryje s hranici stfedni 

 Evropy (vyjimaje nizinu severonemeekou). Postupujie od bor Katalon- 

 skych, Pyreneji a vysociny stfedofrancouzske, kde vsude jest stromern 

 lesü horskych, dosahuje jedle hranice sveho rozsifeni ve Vogesäch, pa- 

 horkatine rynske, postupuje pfes Harz do Durynska, odkud, vyhybajic 

 se nizine, postupuje Saskem, Luzici a Slezskem k Varte a do stfedni 

 Polsky, kde jeji hranice ohybä se k jihu do Karpat, jimiz postupuje do 

 hör balkänskeho poloostrova. V nasem obvodu jest jedle stromern päsma 

 podhorskeho, ac vübec nedosahuje zde takoveho rozsifeni a vyznamu 

 jako na Sumaveaj. V jiznich krajinäch jest pouze na vysokych horäch. 



Kräsnym pfikladem stfedoevropskeho typu jest i vfes (Calluna 

 vulgaris), ktery nikde hranic Evropy nepfestupnje, za to vsak zejmena 

 v Evrope stfedni jest rostlinou — mozno fici — nejvyznacnejsi. Jest näm 

 tudiz pfikladem elementu tohoto nejpeknejsim. (Vyskyt jeho v sev.-vych. 

 Americe jest bezpochyby drubotny a zcela nepatrny.j 



Siroky areäl mä smrlc (Picea excelsa). Ten sabä na severu az da- 

 leko za polärni kruh, postupuje az k same hranici stromove, sifi se v pa- 

 horkatinäch a horäch stfedni Evropy (vyjma nizinu severonemeekou a 

 uherskou) a ve stfednim a severnim ßusku az po Ural. Tu ve vychodni 

 Rusi, na Urale a v horäch skandinavskych pfechäzi jiz a pozdeji misi 

 se näs smrk se smrkem sibifskym — Picea obovata — ktery pak jej däle 

 zastupuje v Sibifi. (Podobne mä se to s vyse zminenym Larix deeidua 

 a L. sibirica, ktere vsak väze tesnejsi pfibuznost.) Ku podivu i u näs 

 na Krkonosich (jiz die Korsinskeho) a na Jeseniku (die Podpery) mozno 

 pozorovati — zvläste v päsmu blize hranice stromove — dosti zhusta 

 stromy, ktere svymi kratsimi jehlicemi a näpadne casto zkräcenymi sis- 

 kami zive upominaji na sibifskou Picea obovata. — U näs jest smrk hlav- 

 nim stromern nasich jehlicnatych lesü,*) vystupuje na horäch az po hra- , 

 nici lesni (u näs az i po 1300 in), ano ojedinele. vyskytuje se v zakrslych 

 stromeich i na nejvyssich hfebenech (tak pod Vysokym Kolem, u Pole- 

 dniho kamene a j.)- V jizni Evrope je stromern vyhradne horskym. Mez 

 jeho tvofi tarn pfiblizne rovnobezka 40° s. s. 



Podobne, ale ponekud uzsi rozsifeni mä buk (Fagus silvaticä), ktery 

 ve Skandinavii postupuje pouze k rovnobezce 60° s. s., postupuje pfes 

 Polsko na Krym a do Kavkazu, ba az i do hör perskych. V jizni Evrope 



*) Rozhodne nejmohutnejsi vyvoj smrku ve stfedni Evrope oprävnuje 

 näs nepficitati .iej k elementu eurasijskemu, k nemuz vize jej ponekud pfibuzny 

 Picea obovata. Larix deeidua naproti tomu je zfejnie mistnim plenienem sirsiho 

 druhu, takze nutno pohlizeti naö jako na ström püvodu mimostfedoevropskeho. 

 Rovnez prastare, praeglaciälni zbytky smrku ve stfedni Evrope odüvodnuji 

 tento näzor. 



