45 



pronikaly k näm ve velikem mnozstvi od vychodu z Uher a z Podoli.*) 

 Häjove a teplomilne prvky pronikaly i daleko do podhofl, kde zejmena 

 bukove pralesy v teplem humuse uchystaly jim vhodnou pudu. A tak 

 umoznilo kontinentälni klima teplomilne vegetaci tak ohromne rozpeti, 

 ze cetne typy vedraly se i do sameho srdee hör, kde na jednotlivych 

 mistech pro ne ^ zvläsf pfihodnych, dodnes se näm uchovaly a svedci 

 o dosahu tehdejsi teplomilne flory. Jsou to t. zv. typy däcke, ktere pro- 

 väzeji teplon kvetenu pontickon v podhorskem päsmu, nälezejice jednak 

 humosnim lesüm, jednak kvetene bohatych podhorskych luk. Typy ty — 

 ktere dnes jeste jsou hlavni slozkou vegetace hör sedmihradskych — jsou 

 tedy horskymi prüvodci stepni vegetace rovin. Jak daleko vlastni stepi 

 a häje sahaly, da se ovsem souditi jen zhruba, ale neni snad smelou do- 

 mnenka, ze alespoii väpence podkrkonosske a jiste i üboci Eychorce mely 

 vybranou kvetenu teplomilnou, po niz dnes pfi tezke konkurrenci s roz- 

 pinavymi typy jinych utvaru zbyly pouhe trosky. Jako pamätku dob 

 teeh nacbazime pravy typ ponticky (resp. däeky) Crocus Heuffelianus 

 v mnozstvi v üdoli Zackenu v boräch Jizerskycb, Corydalis cava na 

 Buebberku, Galanthus nivalis u Liberce, a dokonce pod samou vlädkyni 

 fise Krakonosovy — Snezkou — na väpeneich rostou Viola mirabilis a 

 Vincetoxicum officinale (anemochorni !), rostliny teplomilne, ktere az da- 

 leko teprv na teplyeb chlumech severoceskych znovu nacbazime. Hraniee 

 lesü asi v teto stepni periode nebyla mnoho odlisnä od clnesni, ale je 

 pravdepodobno, ze pfevlädaly luciny. Chladnejsi a vlbci ridoli ukryvala 

 v te dobe patrne zbytky smrkovycb bvozdü borskycb, ktere teprve po 

 zäniku celinnebo klimatu mobly znovu se rozepnouti a »pontickou« ve- 

 getaci vitezne zatlaciti z bor. Netvrdime ovsem, ze by byvala teplomilnä 

 vegetace zaplavila nase pobofi, jiste vsak pronikala az k jeho upati, jiste 

 vseobecne podminky mely znacny vliv i na vegetaci borskou, takze 

 räz kveteny krkonosske v periodäcb stepnich byl zäsadne odlisny od 

 dnesnibo. 



Tak jevi se näm dnesni stav vegetace krkonosske jako vysledniee 

 vylicenych pfevratü a pferodü. Nez ani dnes neni vegetace ta v klidu. 

 Na zäpade vyvstävä novf nepfitel, znovu cbystaji se stfetnouti v fisi 

 Krakonosove sokove zäsadne rozdilni. Na pomezi jiz docbäzi k potyckäm, 

 z nicbz da se souditi o vysledku nastävajieibo boje. Avsak beda pfemo- 

 zenym ! Säm »Pän Prirody« tasil mec ve prospecb vybojnebo soka. 

 Vyviji se tim boj sice krutejsi, avsak tim jisteji vegetaci v zäkladech 

 zvräti. 



Jiz dnes doznävä vegetace nasicb bor zmen az pfekvapujicich, ze- 

 jmena porovnäväme-li ji s vegetaci pfed 50 — 100 lety. Jake to obrovske 

 zmeny! Tarn kde dfive pestre alpske luciny pokryvaly cele svahy, spa- 

 tfime nyni jen stopy, nepatrne zbytky jejich. Jdeme jen se podivat na 

 ony sträne nad nejbofejsim udolim Mumlavy, kterä slynula tak svoji 

 kräsnou kvetenou, ze nazyväna jest »Rüzovou zahrädkou«, jejiz hlavni 

 ozdobou byly tisicere kvety nädherneho Dianthus speciösus. Vystupme na 

 hfebeny horske a bledejme bobate porosty klecove — dloubo mnsime 

 hledati, vzdj r f dävno jiz puste hole smilkove zatlacily representanta hor- 

 ske kveteny. A coz raseliny f Kde jsou ty rozsähle mocäly na Labske a 

 Bile louce, neb na Jizeräch, kde jeste pfed nemnohymi desitiletimi hy- 



*) Severonemeckä rovina pozbyla v teto dobe porostü suirkovyeb, brzy 

 i z velike cästi borü, takze pokryvaly ji vesmes spolecenstva jednak pastvirniä, 

 stepni, häjovä, jednak vfesoviny a raseliny. 



