— »pracuji« tat samy ve svüj prospech — velikolepymi regulätory vlähy 

 a nejdümyslnejsim zavlazovacim üstrojim nasich hör. 



Dülezitost teto okolnosti ukazuje se näm vsude. Vyjdeme si jen na 

 takove horske svahy, jako jsou jizni üboci Kotlt- a Plese, jake nalezneme 

 na obou svazich Kozicli hfbetu (vyjma nejvyssi zäkouti), neb vsimneme 

 si svahü velike cästi Jizerskych hör! Jakä to pfimo »hercynskä« chudoba! 

 V suchych, pfeväzne eiste smrkovych tech lesieh, kde nespatfime takfka 

 jedineho pramenku, jedine bystfinky, kam oko dohlednouti rauze, vidime 

 jen nekonecne porosty boruvek a brusin, nebo dokonce — jsou-li lesy 

 pfilis stinne — holou püdu lesni, cernon, ponnron, jen tu a tarn s ncja- 

 kym polstafkem meehu neb trsikem lisejnikovym. A pfieina toho zjevu? 

 Svahy ty, znacne prudke, nemaji na svych vrcholech a hfbetech tech 

 znamenityeh regulätorü raselinuych. Ylaha po jejich püde rychle odtece, 

 a tak züstavaji porosty ty odkazany na vlähu z oblak, kterä dovoluje ziti 

 jen tem skrovnym porostum borüvci. Jakmile jen male niseliny posky- 

 tuji trvalou vlähu, hued jest zivot na svazich veselejsi. (Xadmiru pouöne 

 pomery ukazuji nam jizni svahy Plese az ke Dvorskym boudäm, suche, 

 bez vlähy, a jizni svahy Krakonose u Misecnyeli bud, kde melke svahove 

 raseliny klecoveho päsma zavlazuji cele lesni porosty, takze jejich vege- 

 tace jest namnoze velmi bohatä.) 



Ve vyssich polohach (asi nad 900 — 1000 m) pfejimaji ulohu regulä- 

 torü i ony pfecaste mlhy, ktere udrzuji vlähu vzdy velmi znacnou, a jsou 

 hlavni pficinou bujnosti a pestrosti kveteny teehto poloh. Ony paralysuji 

 nedostatek raselin, tarn pak, kde i ty jsou vyvinuty, zvysuji jeste jejich 

 vyznam, jezto hradi se z nich namnoze ubytek vlähy jejich. Nesmime 

 pfelilednouti ani vyznamu rozlehlych porostü lesnich. I ony jsou pro za- 

 vlazoväni kraje velmi dülezite. Nejpatrnejsi jest to opet v protive jejich. 

 Kde mycenim pfisly na zmar velike plochy lesni (tak zejmena na Novo- 

 svetsku a ceskych pfedhoräch), jevi se v lete casto velmi citelny nedo- 

 statek vlähy — horskä vegetace hyne, ustupuje. Hledä pak posledni svä 

 utociste v okoli sesläblych bystfin, kdezto svahy poznenählu osazuje roz- 

 pinave borüvci — Hercynia Victor! 



Hromadeni humusu jest pfirozenym näsledkem nerovnosti rozbräz- 

 deni püdy a bujne vegetacni pokryvky jeji. Zejmena v nizsich polohach, 

 na mirnych svazich hromadi se humüs v mife vetsi, nez jest tlenim s to 

 strouchniveti. Proto v takovych lesieh najdeme mnoho sapiotyfu: Piroly, 

 Monesis, Monötrop,a,mhozstvi hub atp. Vyse jsou svahy prudei, mnozstvi 

 potückü cetnejsi, püda namnoze di-obnou ssuti pokryta — vse okolnosti 

 pro hromadeni humusu nepfiznive. Vyssi polohy postradaji tudiz lätek 

 humosnich (organickych lätek maji ovsem z rozkladu odumfelycb cäeti 

 sve pfebujue vegetaee dostatek), takze tarn saprofytü nenalezneme — schäzi 

 namnoze i Blechnum, v typiekych pfipadech i Oxalis, Majanthemum a j. 

 humusove druhy. 



Z toho vidime, ze hlavnim a neposträdatelnym faktorem horske 

 vegetace jest dostatek pravidelne vlähy, ostatni okolnosti pak ze jen mo- 

 difiküji fysiognomii vegetace, nikoliv jeji bujny rozvoj. — 



Nazvali jsme vegetaci tuto horskymi ütvary lesni mi (ni- 

 koliv horskymi lesy): cheeme jiz näzvem karakterisovati lesni vegetaci 

 horskeho päsma. Lesni porosty horske nejsou totiz utvarem jednot- 

 uym, nybrz zdruzuji v st>I>t~- celou radu f>>rni<ici, ktere na zäklade edafic- 

 kych, vlähovych a tektonickycb podminek v nejrozmanitejsicb vaiiacich 

 se stfidaji, pronikaji i splyvaji. V horskych lesnich porostech setkäme se 

 na plose zcela nepatrne casto s elementy tak rozdihiymi, ze sdruzeni 

 jejich v jedine spolecenstvo zdälo by se näm nemoznym. kdybycbom nc- 





