87 



Pteridium aquüinum. K nim druzi se Luzula nemorosa, Garlina vulgaris, 

 Chimophila umbellata (vzäcne na Semüsku), Yeronica officinalis, Melam- 

 pyrum pratense, Fragana vesca, Carex piluUfera, leporina, digitata, Poten- 

 ülla erecta. Z mechü tvofi fidke porosty polstäfky Leucobrya, Dicranum, 

 Thuidium, Polytriclmm, z lisejnikü hojne Cladonie, Cetrarie, Peltigera. 

 Rozsifeni borü omezuje se vyhradne na podhofi. Ve vlastnim 

 pohofi a v centru hör Jizerskych naprosto chybeji. Na ceskem podhofi 

 jsou cetnejsi okolo Trutnova, odtud pod horami k Vrchlabi, na Jilem- 

 nicku, Semüsku, v üdoli Kamenice, na Vysocku az k Eoketniei a Tann- 

 waldu, odtud sifi se v celem üvalu Nisy, zejmena velikeho rozsifeni 



jueisy 

 ko do 



hör. Hranici jejich jest asi onen stupen, ktery tvofi jakesi Dfedhofi proti 

 strmemu hlavnimu hfbeta, tähnouci se od Agnetendorfu pf es Hain, Brücken- 

 berg ke Krummhüblu. Bory stoupaji tu asi do vyse 600—700 m. 

 Stihneme je nejvys nad Brüekenberkem pfi ceste k rybniküm. U Hainu, 

 Giersdorfu, Hermsdorfu jiz tvofi bory dülezitou soucäst lesnich ütvarü. 

 V celku vsak nehraji v nasem obvodu dülezitejsi role, jsou vzdy jen 

 ütvarem podruznym. I na podhofi jsou namnoze hojnejsi xerofüni 

 smrciny nez bory. 



4. Buciny. 



Lesy bukove jsou vedle smrkovych nejdülezitejsim nasim ütvarem 

 lesnim. Dnes nejsou eiste buciny zjevem hojnym. Lesni kultura nahrazuje 

 je namnoze porosty smrkovymi, neb vyvoj techto podporuje na ükor 

 buku. Nez buk tvofi casto velmi podstatnou slozku smisenych lesü. Öiste 

 buciny jsou hojnejsi na podhofi, v horäch tu a tarn v Jizerskych horäch, 

 u Harrachova, v Sedmidoli a zejmena v Obfim dolu. 



Vstoupime-li do buciny v kterekoliv poloze, vzdy püsobi na näs 

 vegetace ta, jako bychom se octli v docela eizi koncine. Buciny maji 

 vzdy sveräznou, od ostatnich lesü odlisnou vegetaci, a co jest zvlast 

 vyznacno, uchovävaji si ji ve vsech vyskovych polohäch namnoze beze 

 zmeny. Tato sveräznost bucin udrzuje se dlouho i po vymizeni bukü, 

 ano proväzi buky i tarn, kde pfimiseny jsou lesüm jehlicnatym. Zvlästni 

 karakter kveteny te mä zäklad svüj v podminkäch, jake utväfeji se 

 v bucine. Mohutne, huste koruny bukü se sirokymi, kozovitymi listy 

 tvofi klenbu, kterou ani nejmensi paprsek slunecni neni s to proniknouti. 

 A tak panuje v lete v bucinäch vzdy sero, mizici jen tarn, kde buky 

 se rozestupuji neb na pokraji jejim a u potoka. Proto kvetena bucin 

 musi si odbyti svou zivotni cinnost namnoze casne z jara, dokud holymi 

 vetvemi a mladym listim pronikati naüze svit slunecni. Za to vsak, co 

 nedostävä se ji na svetlu, nahrazeno jest ji v bohatem vyvoji humusu. 

 Kazdym rokem obnovuje se ta spousta listi, tvofici huste koruny stromü, 

 kazdym rokem utvofi se silnä vrstva tliciho lupeni. Ten temef nadbytek 

 vyzivnych lätek podminuje bohatstvi kveteny bukove. (Zejmena jsou 

 vyznacny saprofyticke orchideje). Avsak silnä vrstva humusu püsobi 

 i jinak ve prospech vegetace. Jednak udrzuje stäle znacny stupen vlähy, 

 jednak dodävä tlenim püde mnoho tepelne energie, kterä silnym pokrovem 

 teplo spatne vodieiho uschleho listi jeste pfimo se väze, nepropousti 

 z püdy. To zajiste jest hlavni pficinou, ze buciny maji touz, pomerne 

 teplomilnou kvetenu, jak na pfedhofi, tak v samem srdei hör. Bukove 

 typy jsou namnoze na bohaty ten obsah humusovych lätek väzäny, at 



