89 



4 



alpinskych niväch vyznaenou slozku vegetace, zastupujfce tu porosty 

 kleeove. — 



Jak tomu nasvedcuji vsecky okolnosti, byvaly bukove lesy v Krko- 

 nosich mnohem rozsifenejsi nez nyni, ac hräly vyznaenou roli hlavne na 

 podhofi a jiste- v men.sim rozsahu nez na Öumave. Casto nalezneme 

 ^v lesich eiste jehlicnatych mnoho typü vyznaöne bukovyck; jindy jest 

 buk casto v takove mife pfimisen, ze jest nejvys pravdepodobno, ze v ji- 

 stych periodäeh misty mobly i pfevlädati. Pfirovnäme-li nase lesy k le- 

 süm jinych bor, kde dokäzän mame dfivejsi mnobem vetsi rozsab bucin, 

 niusfme uznati, ze dnesni bukove lesy v Krkonosich jsou jen nepatrnj r m 

 zbytkem dfivejsi jejieb slävy. Nez pfeee necheeme se domnivati, ze by 

 byly mivaly kdy pfevabu nad lesy jehlicnatymi (tomu snad bylo jen v pe- 

 riode stepni) . Bohaty rozvoj kveteny jeblicnatych lesü horskych utvrzuje 

 nas v mineni, ze borske jehlicnate lesy mely vzdy nejpfednejsi misto 

 v nasi kvetene. Zdä se pak, ze jen nizsi poloby (asi do 800 m) vykazovaly 

 bujny rozvoj bucin a smisenych lesü horskych, v hornim patru pak ze 

 vzdy byly temef vylucne pralesy jehlicnate, kdezto buciny omezovaly se 

 jen na zvläsf prihodne lokality. Zejmena svahy pokryte balvanitou ssuti 

 rady byvaji vyhledäväny od porostü bukovych. Za zminku jeste stoji 

 vztah bukü k cedieüm a väpencüm — o nemz ostatne jiz jsme promluvili. 

 Jest skutecne näpadno, ze pokud maji eedice püvodni lesni formace, vzdy 

 jsou to eiste buciny. Tak jest tomu nejen ve Stfedohofi, Rudohofi a na 

 Karlovarsku (jak ukäzal prof. Domin), nybrz nejvys näpadno jest to 

 i v nasem obvodu, kde cedicovy kuzel Bukove, vsude obklopeny eiste je- 

 hlicnatymi lesy subalpinskymi, zarüstaji nädlierne lesy bukove s pfebohatou, 

 sveräznou vegetaci. A kde objevi se loze väpencove, jiste ze alespoil mo- 

 hutnejsi pfimiseni bukü je prozradi. A nejvyssi vyskyty bucin, kde 

 stoupaji k same hranici lesni (u Misecnych bud a na Rychorci) podminuje 

 zajiste tez podklad väpencovy. 



5. Smfsene lesy patra podhorskeho. 



Smisene lesy nalezame, sice jak jsme jiz pfecasto o tom zminku 

 ucinili, i v päsmu horskem, kde tvofi je smrky s bukem, avsak vegetace 

 jejich nelisi se nijak od obycejne horske vegetace tech poloh, jezto vetsi 

 neb mensi pfimiseni bukü vlastne jest jednim ze znakü jejich. 



Dülezity vsak jsou sverazne smisene lesy patra podhorskeho, v nichz 

 ütociste nachäzeji nektere typy räzu teplomilnejsiho. Lesy ty rozsifeny 

 jsou pouze v patru podhorskem, zarüstajice zejmena sträne a svahy üdoli. 

 Hojne jsou v üdoli Kamenice, Nisy, Labe az k Elbeklemme, a i u Ochsen- 

 graben jeste slabe se ukazujf, v üdoli Üpy az po Marsov, na vych. übo- 

 cich Landeshutskeho hfebenu dosahuji nejbohatsiho rozvoje. Na slezskych 

 pfedhofich jsou mene hojne, jsouce easteji spise jen naznaceny v pfe- 

 vlädajicim porostu jehlicnatem. 



Zäkladem smisenych lesü podhorskych jest jehlicnatj* les smrkovi) 

 a casto jedlovy, v nemz näsledkem vyhfevne poloby a hromadeni hu- 

 musu usadily se hojne cetne stromy listnate, ktere misty nabyvaji i pfe- 

 vahy nad smrky. Byva jich 25 — 60 ü 'o stromovi. Nejcastejsim jest opet 

 buk, mnoho byvä Jclewu a jasanu, fideeji ukazuji se l'ipy (Tilia ulmifolia, 

 a platijphyllos) neb jilmy (Ulmits montäna), v teplejsich polohach i duby. 

 Tato smes stromü doplnoväna jest zpravidla druhy podrnznejsimi, avsak 

 casto velmi räzovitj v mi, tak velmi hojne rüstä tu Sorbits aueuparia, Be- 

 fahl verrucosa, Populus tremula. Velmi casto, zhusta v tak znaenem mnoz- 





