ETT FYND AV LIMNADIA LENTICULARIS (l.) JÄMTE DESS BIOLOGI 253 



of Branchipus, sl fact about which some doubt has been expressed in 

 recent times". Förklaringen till dessa divergerande åsikter är helt en- 

 kelt den, att djuren simma såväl på ena som andra sättet. Emellertid 

 får man vara en smula försiktig och ej döma efter simsättet hos exem- 

 plar, som en längre tid hållits i akvarium, ty dessa äro kanske försvagade, 

 och under sådana förhållanden kan ej saken rätt bedömas, ty försvagade 

 individer simma ofta på ryggen. Ute i det fria däremot ser man så 

 gott som aldrig detta, som redan Lilljeborg påvisade. Jag har iakttagit 

 flera hundra exemplar, och alla simmade med ryggen uppåt, eller rättare 

 kroppen intog en något sned ställning med huvudet något högre än stjärt- 

 spetsen. Så snart de vidröras i vattnet, draga de sig in i skalet, vilket 

 tillslutes; benens rörelser upphöra även, och djuren sjunka orörliga till 

 bottnen, där de bli liggande stilla längre eller kortare stund. De sjunka 

 ofta med ryggen före, emedan den är tyngst. Härpå beror också, 

 att man ibland, särskilt vid långsam och svag rörelse av antennerna, 

 såsom hos gamla akvarieexemplar, ser dem simma med ryggen nedåt, 

 ehuru detta ej är deras normala simställning. Av samma orsak stjälpa 

 de också vid normal ställning lätt över åt ena eller andra sidan, som 

 ovan nämndes. 



Djuren höllos att börja med levande en tid i akvarium. Om kväl- 

 larna lockades de av lampskenet och samlades då alltid i den av lampan 

 starkast belysta delen av kärlet. De voro då även livligare och sim- 

 made omkring. Om dagen voro de mera stilla. Benen höllos ständigt 

 i jämn rörelse, även när djuren för övrigt sutto stilla. Det synes mig 

 sannolikt, att de jämte antennerna bidraga till lokomotionen, enär man 

 alltid finner dem i hastigare rörelse då djuret simmar. Lilljebokg 1 sä- 

 ger, att "antennerna af 2:dra paret äro deras enda rörelseorganer", och 

 Saks 2 är av ungefär liknande åsikt: "Der kan ikke vsere nogen Tvivl 

 om, at Dyrets hovedsageligste Bevsegelsesorganer er Aarerne. Det er 

 ved hurtigt gjentagne Slag til Siderne af disse Lemmers ydre Parti, at 

 Legemet bliver drevet igjennem Vandet, skjondt ogsaa Branchialfodder- 

 nes Svingninger tor til en vis Grad understotte Bevaegelsen " . Enligt 

 min mening bör det senare ytterligare understrykas. Att extremiteterna 

 kunna åstadkomma en ganska kraftig vattenström synes lätt, då djuren 

 hålla sig orörliga och respirera eller då de böka i bottenslammet efter 

 föda. Strömmen gör sig tydligt märkbar ännu på 5 à 6 centimeters av- 

 stånd från djuret. Vidare veta vi, att hos många phyllopoder, t. ex. 

 Branchinecta och- JPolyartemia, äro benen de enda rörelseorganen. Visser- 

 ligen äro de hos dem av en något annan byggnad, men det är dock 

 uppenbart, att de även hos Limnadia kraftigt bidraga till ställflyttningen 

 tack vare sina framåt kon vexa, bakåt konkava ytor. Om man, såsom 



1 Anf. uppsatsen p. 841. 



2 Anf. arbetet p. 112. 



