ETT FYND AV L1MNADIA LENTICULAEIS (l.) JÄMTE DESS BIOLOGI 257 



Då djuren äro tämligen rörliga och oroliga, visade det sig nödvän- 

 digt att i och för undersökningen först fixera dem på lämpligt sätt. 

 Härvid gick jag tillväga sålunda ; att jag fäste dem vid en liten kaut- 

 schukbit medelst en fin nål, vilken stacks genom skalet på ryggsidan, 

 således utan att skada eller komma i beröring med själva kroppen. För 

 att tydligare kunna iakttaga benens funktion bortopererade jag större 

 delen av ena skalhalvan. Trots att djuret är mycket genomskinligt er- 

 bjuder det dock åtskilliga svårigheter att klart och tydligt kunna iakt- 

 taga vad som försiggår, och i vissa fall blev jag därför tvungen att 

 borttaga även ena sidans extremiteter för att komma åt att se den mot- 

 satta sidans inifrån. Som djuren naturligtvis skadas avsevärt genom ett 

 dylikt ingrepp, hinner man ej se mycket innan rörelserna alldeles upp- 

 höra. Kautschukbiten med det sålunda behandlade exemplaret nedsänk- 

 tes därpå i vatten i en flat skål och undersöktes. För att kunna påvisa 

 vattenströmmarnas eller näringspartiklarnas gång använde jag en filtre- 

 rad vattenlösning av karmin. Den största nyttan gjorde emellertid med 

 karmin färgad äggvita, vilken var ett i alla avseenden utmärkt medel. 

 För att vid behov något förlångsamma den ofta häftiga rörelsen hos 

 extremiteterna begagnades etervatten (= något eter uppskakad i vatten), 

 vilket emellertid bör vara mycket svagt, emedan djuren äro synnerligen 

 känsliga för detta bedövningsmedel. 



Yi skola nu taga närmare kännedom om det egendomliga och in- 

 tressanta sätt, varpå Limnadia förskaffar sig sin föda. Förvarar man 

 djuren i ett akvarium, finner man dem vanligen ligga stilla på bottnen 

 eller sitta fastklamrade bland växterna med sina antenner. Benen äro 

 likväl alltid stadda i rytmiska rörelser. Utgöres bottensatsen av slam 

 eller annat finfördelat material, skall man emellanåt se djuren börja röra 

 på sig och med framkroppen rota i muddret. Det som då uppröres så- 

 väl genom antennernas som benens rörelser, drives bakåt på sätt, som 

 förut i korthet beskrivits. Detta är lätt att iakttaga i akvariet med 

 obeväpnat öga eller med en svag lupp, om exemplaren ej äro alltför små. 

 I detalj är förloppet följande. De uppslammade partiklarna sugas av den 

 genom benrörelserna uppkomna vattenströmmen in mot de främsta, bak- 

 om huvudet liggande benparen. Härvid kommer en stor del av dessa 

 partiklar inom benens direkta verksamhetsområde, de fattas av dem och 

 komma att föras bakåt. Detta sker ej i första hand genom den om- 

 nämnda vattenströmmen, ty denna rör sig med starkare kraft blott nära 

 extremiteternas yttre delar. 1 Till någon del bidrager nog strömmen, sär- 

 skilt längst fram, men transporten sker dock huvudsakligen tack vare 

 direkt mekanisk rjåtr y ökning, orsakad av benens borst, då dessa vid ben- 

 rörelserna slå bakåt. För varje gång benen slå bakåt föras partiklarna 

 således längre och längre mot djurets bakkroppsspets. De sammanbakas 

 härvid allt hårdare. Även en annan sak skola vi lägga märke till. Under 



1 Den är av betydelse egentligen blott för djurets ställflyttning. 



