ETT FYND AV L1MNADIA LENTICULARIS (l.) JÄMTE DESS BIOLOGI 261 



egentliga munhålan, vilken på sidorna begränsas av mandiblerna och un- 

 dertill av den synnerligen kraftigt utvecklade överläppen, vars spets 

 pekar bakåt och når in mellan de båda främsta extremiteternas basala 

 parti (distalt om deras maxillarutskott). Fig. 4 visar överläppen sedd 

 från sidan med sin långa, bakåtriktade, borstbesatta spets. På mitten 

 av läppens övre kontur 1 synes den konkavitet, genom vilken mandibler- 

 nas spetsar skjuta in i munhålan. Som synes, begränsas munhålan upp- 

 till och nedtill av två, med täta och korta borst beväpnade ytor. Den 

 övre kallas hypopharynx, den undre epipharynx. Tuggningsprocessen är 

 ej närmare beskriven hos Lim- 

 nadia, men Spangenberg har i 

 det förut citerade arbetet om v -_._ 



Branchipus stagnalis redogjort 

 för densamma (p. 35): "In dieser 

 Mundhöhle scheint eine Art Aus- — - ^^Éä^ 

 wähl vor sich zu gehen, in- 

 dem wenigstens die allzugrossen 

 Stücke ausgemerztwerden. Kann 



i i ctj_« i • Fig. 4. Överläpp av Limnadia, sedd 



em solches Stuck wegen semer frân va ^ stra sidan 



Grosse nicht weiter befördert 



werden, so sieht man das Thierchen seine Oberlippe heben und nach einigen 

 Bemühungen dasselbe hinauswerfen". Beskrivningen är mycket träffande 

 även för Limnadia. Det kan tillfogas, att utstötningsprocessen sker genom 

 rörelser hos epipharynx, d. v. s. överläppens tuggplatta. Som av figuren 

 framgår, är denna belägen på ett särskilt utskott av läppen. Genom 

 muskler kan detta höjas och sänkas. Vid utstötningen sänkes först över- 

 läppen, så att dess spets blir vänd nedåt, varefter genom upprepade höj- 

 ningar och sänkningar av epipharynx' främsta, innersta parti (till vänster 

 å figuren) födoämnena skjutas ut ur munhålan. Därpå intager överläp- 

 pen åter sitt vanliga läge, tryckt mot djurets undersida. 



Om djuret bjudes färgad äggvita, kan tuggningen och upptagandet 

 i främsta delen av tarmen lätt iakttagas. De små äggvitepartiklar, 

 som inkommit i innerrännan, drivas alla fram till munnen och upptagas 

 däri för att bliva bearbetade av mandiblerna, som härvid komma i ryt- 

 misk rörelse. Om för stora mängder äggvita upptagits, eller om djuret 

 ej har behov av mera näring, ser man efter en stund överläppen sänkas 

 och en portion äggvita stötas bort. Den återstående delen bearbetas 

 ytterligare något och glider därpå genom oesophagus in i tarmen. Agg- 

 vita upptages med begärlighet av Limnadia, och snart kan man spåra 

 densamma såsom en stark rödfärgning av oesophagus och senare även i 

 hela främre delen av tarmkanalen. 



Göra vi slutligen en sammanfattning av vad som i det föregående 

 sagts om näringsupptagandet hos Limnadia, få vi följande skema: 



1 B. v. s. dess morfologiska undersida. 



