262 0. LUNDBLAD 



1. Uppvirvling av bottenslammet genom antenner och ben. 



2. Den yttre, bakåtledande näringstransporten. 



3. Den inre, framåtledande näringstransporten. 



4. Födans införande i munhålan och tuggningen. 



Fråga vi oss vilken nytta Limnadia har av sin fångstapparat och 

 varför ej födan kan upptagas på enklare sätt, ha vi först att lägga märke 

 till följande. Hela djuret omgives av ett skal, vilket hindrar det att 

 komma i direkt beröring med det yttre. Blott stjärtspetsen, antennerna 

 samt allra främsta delen av huvudet med det sammansatta ögat nå utan- 

 för skalet. Munnen med sina käkar och sin överläpp ligger dold, och 

 dessutom är densamma genom huvudets inböjda läge vänd bakåt. Följ- 

 den är naturligtvis den, att mundelarna aldrig kunna komma åt att gripa 

 tag i utanför skalet befintlig föda. Denna måste därför genom extremi- 

 teternas tillhjälp först virvlas in i skalet. Förekomsten av två skilda 

 rännor har också sina fördelar. Tillsamman bilda de en mycket ändamåls- 

 enligt verkande apparat i och för näringens transport. Skulle allt slam,, 

 som fattats av benen och pressats ner i ytterrännans botten, utan vidare 

 släppas in i innerrännan, bleve munhålan utsatt för ett överhopande av 

 näringsmaterial. Nu kan emellertid djuret frivilligt insläppa i innerrän- 

 nan en större eller mindre kvantitet av det i ytterrännan bortglidande 

 slammet. Dessutom kunna också, vilket ej framhållits i det föregående,, 

 de redan i innerrännan införda små partiklarna vid behov utföras igen, 

 utan att transporteras vidare mot munnen, vilket sker därigenom, att. 

 maxillarutskotten skilja sig åt och släppa ut dem. Vad som inkommer 

 i innerrännan kan således efter djurets gottfinnande antingen drivas mot 

 munnen eller utföras igen. 



Det vore ej utan sitt intresse att kunna jämföra näringsfångsten, 

 hos Limnadia med de skallösa phyllopodernas. Någon mera detaljerad 

 skildring av förloppet hos de senare finnes likväl icke, men man skulle 

 kunna tänka sig, att den hos dem vore enklare. Emellertid intager hu- 

 vudet hos de skallösa phyllopoderna samma ställning som hos de skal- 

 bärande, och i övrigt finnas mellan de båda grupperna så stora överens- 

 stämmelser i morfologiskt hänseende, att man i första hand kan förmoda, 

 att också näringsfångsten sker på i det stora hela likartat sätt. 



Som av det ovanstående framgått, försiggår näringsfångsten hos- 

 Limnadia på ett tämligen invecklat sätt. Djuret tillhör den biologiska 

 grupp, som vi kunna kalla slamätare. Men det avviker dock väsentligt, 

 från de flesta andra hithörande djurformer genom det sätt, varpå näringen 

 uppsökes och fortskaffas vidare. Under det att de flesta slamätare för- 

 skaffa sig sin föda genom att direkt sluka slammet eller gripa slampar- 

 tiklarna med särskilda fångstapparater (t. ex. med hjälp av en utstjälp- 

 bar proboscis), sker motsvarande process hos Limnadia genom frambrin- 

 gandet av vattenströmmar med extremiteternas tillhjälp. I detta senare^ 



