264 0. LUNDBLAD 



mitt). Men vid den tidpunkten dogo även dessa. Många hade då redan 

 för omkring en vecka sedan avlämnat sina ägg, vilket helt enkelt går så 

 till, att den att börja med fast sammanhållna äggmassan börjar upp- 

 luckras; så småningom komma härvid äggen att genom djurens rörelser 

 falla ut ur förvaringsrummet under ryggskalet samt sjunka till bottnen. 

 Som redan Lilljeborg anmärker, är nämligen abdomen hos dessa djur 

 mycket rörlig, ungefär som hos cladocererna, och den användes ofta lik- 

 som hos dem till att avlägsna främmande föremål, som kommit in un- 

 der skalet. Men den tjänar även till att förflytta djuren i tät och snär- 

 jande vegetation, såsom t. ex. de Spliagnum-bestsmå, där den lever. Bak- 

 kroppen verkar härvid ungefär som en hävstång och skjuter fram djuret 

 bit för bit. 



Under den varma sommaren 1914 blev Limnadia-\oka\en fullstän- 

 digt torrlagd. Redan tidigt på våren några veckor efter snösmältningen 

 var vattnet slut. De larver, som redan börjat sin utveckling, gingo na- 

 turligtvis härvid förlorade. Något nytt vatten kom ej förrän sent på 

 hösten samma år och då helt obetydligt. Under den därpå följande vin- 

 tern var sänkan, där gölen legat, täckt endast av en tunn is- och snö- 

 skorpa. Våren 1915 var gölen åter vattenfylld, och tack vare den myc- 

 ket rägniga och kalla sommaren höll den rikligt med vatten till långt 

 in på hösten. Härigenom kunde en ny generation av Limnadia komma 

 till utveckling, varom mera nedan. De ägg, ur vilka denna generation 

 framgick, hade således övervintrat två och översomrat en gång. 



Ett kulturförsök med de hösten 1913 lagda äggen misslyckades, såsom 

 det ibland gjort även för Saks. Äggen hade förvarats torra och utsatta 

 för frosten ända till den 4 mars 1915, då de lades i akvarium inomhus. 

 Den 13 mars syntes den första naupliuslarven. Följande dag funnos tal- 

 rika sådana. Efter en vecka voro emellertid alla ungar döda. De hade 

 då utvecklats till det stadium, som i Särs' citerade arbete finnes avbil- 

 dat å tab. XVII, fig. 3 (eller fig. 4). 



Till sist ett par ord om utseendet och storleken av de 1913 fångade 

 exemplaren. Intet av dem uppnådde de storartade dimensioner, som 

 Lilljeborg uppgiver för de blekingska individen, av vilka de största 

 mätte 17 mm. i längd och 13 mm. i höjd, vilket helt säkert är något 

 enastående, även om hänsyn tages till förhållandena i andra län- 

 der, där djuret observerats. Spangenberg 1 uppgiver således längden till 

 8, höjden till 5 mm. Keilhack 2 angiver längden hos tyska exemplar 

 till 12 och höjden till 9 mm. Särs' 3 största norska exemplar ha samma 

 dimensioner som Keilhack's. Vavra 4 har i Böhmen funnit omkring 15 



1 Anf. uppsatsen p. 475. 



2 L. Keilhack: Phyllopoda. — Die Süsswasserfauna Deutschlands. Heft 10. 

 Jena 1909, p. 10. 



3 Anf. arbetet p. 86. 



4 Anf. uppsatsen p. 64. 



