64 C. W. S. AURIVILLIUS, 



fötter, hvilka förefinnas emellan N. papilio å ena sidan och N. ela- 

 tus samt elongatus å den andra har författaren skilj t den förra såsom 

 art från de sednare, hvilka deremot tillsammans med D. auritus 

 Thor. upptagas såsom vari et eter af en andra art, som blifvit 

 kallad elongatus. Skilnaden mellan dessa tre varieteter åter be- 

 träffar formen på duplikaturerna och deras spetsar samt vistelse- 

 orten. Båda arterna, papilio och elongatus, jemte Doropygus gibber 

 Thor. föras till ett sub genus Notopterophorus, hvilket åter blifvit un- 

 derordnadt Thorells genus Doropygus. 



Den åsigt, hvartill författaren sålunda kommit genom jemförelse- 

 mellan nämnda i Medelhafvet uppträdande former och beskrifningen 

 af Doropygus auritus Thor., hvilken ej blifvit anträffad af författa- 

 ren, är i hufvudsak densamma som den, hvilken ofvan blifvit fram- 

 ställd i afseende på inordnandet under Thorells slägte Doropygus 

 af de förut till slägtet Notopterophorus förda formerna. Emot förfat- 

 tarens sätt att betrakta dessa formers inbördes ställning tillåter 

 jag mig dock framställa några anmärkningar. Då författaren skiljer 

 formen papilio såsom art från de öfriga, sker detta egentligen 

 blott på grund af karakterer, som i jemförelse med den stora över- 

 ensstämmelsen i öfrigt synas väl svaga för att grunda en artskilnad; 

 särskildt torde väl kunna ifrågasättas, om en skilnad till art kan 

 göras mellan former, hvilkas hanar fullkomligt likna hvar- 

 andra (anf. st. sid. 304 och följ. samt sid. 323 och fig.). Hvad 

 åter angår antagandet af elongatus som artnamn för de tre formerna 

 elatus, elongatus och auritus, förefaller mig detta så till vida oegent- 

 ligt, som den med detta namn betecknade varieteten intager en 

 plats emellan de tvänne andra i afseende på duplikaturernas ut- 

 veckling; att författaren antagit detsamma på grund af prioritet 

 strider dessutom emot den åsigt som förut framstälts om namnet 

 Notopterophorus. Detta slägtnamn, såväl som artnamnen elatus och 

 elongatus, användes nämligen först af Costa 1 ), som dock hvarken 

 till slägte eller arter lemnat någon beskrifning samt ej ens angifvit> 

 hvilka figurer med dessa namn afses. Då på denna grund förfat- 

 taren gifvit Doropygus såsom slägtnamn företräde framför Notopte- 

 rophorus, synes mig ett följdriktigt förfarande bjuda, att äfven nam- 

 nen elatus och elongatus, hvilka först 1869 af Buchholz tilldelas 

 bestämda djurformer 2 ), ställas tillbaka för det redan 1859 af Tho- 

 rell använda och utförligt karakteriserade namnet auritus. Emedan 

 derjemte olikheterna mellan de tre ifrågavarande formerna, såsom 

 nämnts, endast bestå i formen på duplikaturerna och deras trådlika 

 spetsar hos den fullt utbildade honan och sålunda äro att anse så- 

 som sekundära könsskilnader, i det hanarne äfvensom vngre stadier 



x ) Se ofvan sid. 60. 



2 ) Om Costas figur yttrar Buchholz i ofvan anförda arbete sid. 126: »Freilich 

 lässt sieh nicht mit Sicherheit eutscbeiden, zu welchem Artnamen die be- 

 treffende Abbilduug zu ziehen ist, und beruht es nur auf einer Vermutbung, 

 wenn ich fur die dort abgebildete Form mit den fadenförmig verlängerten 

 Riickenanbängen den Namen N. elatus, fur die andere dagegen N. elongatus 

 in Ansprucb nehine.» 



