239 



viser Gadboret sig- som en Læng-despalle tæl ved Roden. Ryg^fladen er 

 mere eller mindre Marineret langes med (og: tæt indenfor) hver Siderand, 

 og danner fiilgelig-en en Fordybnings eller Rende mellem de to Kjole. 

 Ved dens Rod bemærltes en lille Knude (omtrent lig-e over det paa Un- 

 derfladen sigs aabnende Gadbor), fra hvis bageste Rand nogle Borstor 

 udgaae(Tab. V fig-.lOO, a). Kjolene langs Siderandene ere altid væbnede 

 med et Antal bagudrettede Torne (hos de forslsjællige Arter fra to til 

 otte Par), hvilke ere benyttede til Ariernes Adslsillelse, slyondt de ikise i 

 ret mange Tilfælde kunne yde nogen betydelig Hjælp*). Ogsaa den 

 bageste Rand af det mellemste Haleappendix er væbnet med nogle Torne- 

 par (i Regelen tre Par, hos enkelte Arter fire eller lo), hvilke saavel efter 

 deres Antal som deres indbyrdes Forhold ved enkelte Lejligheder kunne 



•) De Grunde, ifolge hvilke jeg ikke lægger saa stor Vægt paa dette Skjælnemærke, 

 som Andre synes at tildele det, skjondt jeg ingenlunde nægter, at det undertiden 

 kaa bruges, ere, forst: at Torneparrenes Antal ikke viser stor Afvexling gjciineiit 

 Ittekken uf Arierne. Hos de fjorten nordiske Arter, som nedenfor beskrives, har 

 een regelniæssigen to Par Torne, een otte Par Torne, de ovrige tolv Arter lire 

 eller fem Par Torne. Og de to Arter, som her adskille sig ved TorneparrenesAii- 

 tal, ere saadanne, der skjælnc sig fra Hoben ved saa man:;e nndre Ejendommelig- 

 beder, at man uden alt Savn kunde undvære den fra Tiirnetallct hentede Hjælp. 

 Dernæst er Tallet temmelig varierende hos samme Art, og det er endog meget 

 hyppigt, at den hojre Rand af Halevedhænget har et fra den venstre Rand noget 

 forskjælligt Toinetal ; hvorfor man, uaar man kun har et ringe Antal Exemplarer 

 til Undcrsiigelse, ikke er istand til at bestemme det regelmæssige Tal af Torne- 

 parrene. Et Exempel maa oplyse dette. Ved forste Undersogelse af H. polaris 

 havde jeg kun tre Exemplarer til min Disposition: det ene af disse viste sex Par 

 Torne, det andet fem Torne paa den ene Side og sex paa den anden, det tredie 

 fire paa den ene Side og sex paa den anden. Skulde noget regelmæssigt Tal heraf 

 uddrages, saa maatte sex Tornepar vel antages sorasaadant; men ved senere at ud- 

 strække min Undersogelse over et stort Antal Exemplarer, fandt jeg, at fem Par 

 ▼ar det regelmæssige Tal. En halv Snees Exemplarer er ofte ikke tilstrækkelig til 

 at fasisætte Normaltallet, og jeg er derfor i Usikkerhed om det hos tre eller fire 

 af de nordiske Arter. Jeg vil endnu [hente et Exera]iel fra H. Gaimardii: af 28 

 undersøgte Exemplarer havde kun 8 det samme Tornetal langs begge Rande af 

 Halevedhænget (fem det normale Tal, fem Par, tre derimod lire Par), de 6vri{;e 

 tyve frembodc paa hojre Rand et andet Tal end paa venstre. Endnu kunde man 

 inaaskee mod dette Skjælnemærke indvende, at det ofte hos mindre Arter er tem- 

 melig vanskeligt, med Sikkerhed at tælle Tornetallet, og at man derfor, for at ud- 

 strække Tællingen over et stort Antal Individer, maa opotfre en ikke ubetydelig Tid. 



