261 



cre at betrajyte som GjcsUerne ; idctmindste g-iver tieres Form Anleduini«' 

 til denne Betrajytningsmaade, medens deres Stillings snarere kunde berettijye 

 fil al anlajfc dem for rudimentære Fodder. Maaskee turde man antagne, 

 at de forene bejyg-e Ejyenskaber, o: at de ere rudimentære Fodder, hvilke 

 tillijye i Dyrets fiirsle Periode, inden Gjæilerne ere udviklede, fungere 

 som saadanne. Uden at vove at have nogen afgjort Mening herom, 

 lader jeg mig nojc med at bemærke, at jeg har iagttaget fire Par af 

 disse Plader*), af hvilke de to forreste paa hver Side er meget storre 

 end de to bageste. 



Bagkroppen er Iangstrakt,smal, temmelig cylindrisk, næsten lige bred 

 overalt, og bestaaer kun af fem Ringe, Halen medregnet (Tab. V fig. 118). 

 De fire fiirsle Ringe have indbyrdes omtrent lige Længde, og vise paa 

 Midten, især paa Bugdaden, hver en lille Indsnoring, hvorved de ligesom 

 deles i to Stykker. Femte Ring eller Halen (fig. 1 19) danner et kraftfuldt 

 Svommeredskab, og er længer end de to foregaaende Ringe tilsammentagne. 

 Den synes at bestaae af et Mellemstykke og to Side- eller Endestykker^ 

 Mellemstykket har Form af en ligebenet Triangel, hvis Toppunkt vender 

 ned; Sidestykkerne have Form af uligesidede Triangler, hvis længste Side 

 eller Grundflade vender udad, og hvis korteste Side sloder op til Mellem- 

 stykket; deres indre frie Rand (Triangelens tredie Side) viser tre frem- 

 ragende Knuder, fra hvilke fremgaae ligesaamange, lange, stærke Borster, 

 hvilke atter langs Siderne bære korte, tæt op til hverandre liggende Borster, 

 eller have Fjerform (fig. 119, a); de to fiirste Borster paa hver Side har 

 jeg fundet sabelformigt bojede, den tredie lige; ved Roden omgives alle 

 disse Borster af kortere Borster eller Haar. Fra Sidestykkernes bageste 



*) Haglet jeg kun har iagttaget fire Par, kunde det, da del liar været mig umuligt at frem- 

 stille dem særskilte, Plade for Plade, vel hænde sig, at der virkeligen existerede fem 

 Par. Betragter man dem som Fodpar, blive de ovenfor som Podpar beskrevne Or- 

 ganer at ansce for de to Par yderste Kjæbefodder, og derved opsfaaer en storre 

 Regelmæssighed i Forholdet, og nærmere Ovcrcensstcmmelse med Udviklingen hos 

 H. polaris. 



